Преди края на света, намирах всичко или всеки навсякъде.
Без преувеличение, но някои ме наричаха най-добрия ловец на съкровища в света.
Нямаше нищо, което не бих намерил.
Прекарвах по-голямата част от времето си под водата,
търсейки неща, които са били изгубени от векове.
Работата ми беше в самота.
Първо изследвам и след това се заемам с мисиите си.
Но така ми харесваше.
Контролирах съдбата си, без да се отчитам пред някого.
Но всичко това се промени...
когато слънчевата плазма ни удари.
Светът беше хвърлен в мрак и хаос.
Цялата модерна електроника изгоря.
Повечето неща вече не работеха.
Хората мислеха, че правителствата ще поемат отговорността и ще оправят нещата.
Наивно мислене.
Военните лидери поеха контрола над местните правителства...
и да властват над големи части от Европа.
Мислеха, че всичко ще бъде наред.
Знаех го по-добре, разбра се.
Гладуващите градове се превърнаха в гробища.
Парите бяха безполезни.
Лекарства и гориво нямаше никъде.
Разпространяваха се болести.
Мисля, че бях по-добре подготвен за това.
Успях да оцелея.
И скоро започнах да правя това, което винаги съм правил.
Да намирам нещо.
Освен че сега светът беше много по-опасно място.
Твърде лесно.
O...
G...
I... D...
E...
A...
A... G...
A, G, O, D...
A... D... G... I...
O...
Адажио.
Красиво.
Добре.
Добре, момчетата в синьо са се върнали.
Здравей, приятел.
Какво правиш тук? - Почакай за момент...
Вие не сте истински полицаи, нали?
Какво има в кутията?
Нещо като цигулка, виола...
Не знам каква е разликата. Защо, свириш ли?
Подай ми я. - Не. Не го искаш.
Но ще ти дам това, което е в нея.
Ще ти изплакна устата със сачми.
Няма да успееш да ни уцелиш всички.
Не, но е така.
Тъкмо теб.
И теб.
Вероятно ще уцеля и теб.
И определено... теб.
Хванете го, момчета.
О, по дяволите.
Насочен заряд.
Защо трябваше да идвам чак дотук?
Здравей. - Взе ли я?
Да, точно там, където ми каза, че ще бъде.
Изпратих няколко момчета, но всички се върнаха с празни ръце.
Някои изобщо не се върнаха.
Страдивариус, Брешански период, 1690–1700 г.
Красиво.
Крал Август има още една задача за теб.
Той крал ли е сега?
Сметнахме, че монархията е най-стабилния път към възстановяване на нормалността.
Иска да те види.
Почти се самоубих, докато я вземах, за да посвиря на Негово Величество.
О, не, благодаря. Ще си отида вкъщи и ще работя по лодката си.
Той е готов да те компенсира. Красиво.
Достатъчно за лодката на мечтите ти.
Къде е работата?
Отвъд Ламанша. - Беше ми приятно да работя с вас.
Просто помисли за това, Джейк.
Това може да бъде ново начало.
Ако исках ново начало, не бих се застрелям в главата, за да го постигна.
Да, ще те отведем там безопасно.
Там няма нищо друго, освен болести, военни диктатори и EDM.
Не, благодаря. Все пак беше приятно да се видим.
Джейк. - Изглеждаш невероятно.
И много ми харесва костюмът.
Той отказа.
Предпочита да работи по лодката си.
Вярваш ли в това?
Това е проклета трагедия.
Най-добре е да направим предложение на Джейк.
Такова, на което да не може да откаже.
Здравей, приятел.
Ето те и теб.
Да.
Имам нещо за теб... Манго терияки, любимото ти.
Да, добро момче.
Добро момче.
Как ти харесва, момче? Да.
Добре.
Перфектното масло.
Да.
Не стреляй!
Какво правиш тук?
Кралят ме изпрати.
Щом става въпрос за работа, кажи му, че не я искам.
Кажи ме го сам.
Очаква те в депото за скрап.
Би ли ме свалил?
Джейк.
Идвай и сядай.
Седни. Нека да поговорим.
Угоди ми.
Кажи ми как го правиш? - Какво да правя?
Наемам десетки хора да правят това, което правиш ти,
но все пак изглежда, че ти си единственият,
който намира неща, които другите не могат.
Това специално умение ли е или дарба?
Като говорим за подаръци, Страдивариусът, ах...
Това е извън възможностите ни. Толкова е божествено. Музика...
Би накарало възрастен мъж да заплаче.
Може би трябва да започнеш с храната и чистата вода,
преди да започнеш да създаваш симфонии.
Мислиш ли, че не работим по въпроса с недостига на храна, Джейк?
Казва човекът с уста пълна с пържола. - Аз съм пескетарианец.
Мислиш ли, че е лесно да оправиш тази бъркотия?
Не е толкова просто, като да щракна с пръсти и да включа отново осветлението.
Цялата шибана инфраструктура е унищожена.
Всеки ден се разкъсваме от работа, за да възстановим всичко това от нулата,
въпреки усилията на хората, опитващи се да ни спрат, като генерал Волков.
Точно. Човек, който не би разпознал културата, дори тя да го удари в лицето.
Той е агент на хаоса.
Би предпочел да види как светът изгаря, за да властва над пепелта.
И виждаш себе си по различен начин?
Цинизъм.
Повярвай ми, Джейк, това не е работата, която исках.
Когато слънчевата плазма ни удари, загубихме човечността си.
Видя какво направиха хората в мрака.
Никой не очакваше, че светът ще изгори толкова бързо, колкото се случи.
Хората изпаднаха в паника.
Някои се превърнаха във варвари.
Е, късметлия си.
Тези кули от слонова кост, които изграждаш,
ще държат варварите на разстояние и всички ще сте в безопасност.
Не всички са толкова находчиви като теб, Джейк.
Те нямат твоите умения или решителност, за да оцелеят в този нов свят.
Нуждаят се от защита.
Без тези стени все повече и повече хора щяха да бъдат избивани.
А тези отвъд стената? А тези, които се крият?
И тях ли ще пуснеш? - Всички са добре дошли, Джейк.
Дори и теб.
Министър Фуентес ми каза, че не искаш да преминеш канала.
Не, не съм нерешителен. Категорично съм против.
Може би е така, защото не виждаш цялостната картина.
Не искам да виждам цялостната картина. Цялостната картина е грозна и жестока.
Не... Не съвсем.
Прекарваме много време във възстановяването на първоначалната й красота.
Ще бъдеш свободен човек, Джейк.
Без задължения.
Не отговаряш пред никого.
Всичко, от което се нуждая, е вятърът.
Просто да отлетя и да оставя глупостите зад себе си.
Хората и аз си искаме нашия свят обратно, Джейк.
И какво ще ловувам за теб този път?
Мона.
Мона Лиза ли? - В цялото си шибано величие.
Мразя да ви нося лоши новини, Ваше Величество,
но Париж беше един от първите градове, които изгоряха.
Със сигурност.
Но има нещо, което може би не знаеш.
Това е, че когато плазмата удари, френското правителство евакуира всички свои граждани,
съкровища в тайно хранилище.
Всичко, от изящното изкуство до порцелановия трон на президента.
Как да стигна дотам?
Самолетът на краля, пилотиран от пилота на краля.
Тогава ще взема лодката.
С всички ресурси и храна, от които се нуждаеш.
По дяволите, дори ще ти дам титла.
Добре, щом Фуентес е министър на отбраната...
и ти си крал, какъв би ме направил?
Копеле по културното присвояване.
Здрасти, приятелю.
Да.
Няма да се бавя, приятелю.
Ще се върна, преди да се усетиш.
Как си? - Добре, да.
Ти как си?
Мисля, че това е наистина лоша идея.
Винаги искаш да си на върха.
Щом винаги съм на върха, защо тогава да тръгна към най-лошото място на планетата.
Оставих достатъчно храна и вода за Смоук.
Ще ми обещаеш ли, че ако не успея да се върна, ще се погрижиш за него?
Нямам никой друг, когото да помоля.
Не мисля, че Смоук ме харесва много.
Не съм сигурен дали ти вярва.
Опитай се да не умреш.
Ще се постарая да се върна. - Разбира се.
Спира ти дъха, нали?
Да, тя ще се справи с това.
С това ли ще летим?
Да. - Безопасно ли е?
Не, технически не е. - Има дупки от куршуми...
Тези ли? Не, те са от миналата седмица.
Малка среща с момчетата.
Кралят чака.
Не закъснявай.
Ще те доставим там под прикритието на мрака.
Точката ти на проникване е тук.
Извън това малко село.
Сега, според разузнаването, бунтовниците са разчистени.
Сега, ще се преместиш малко на север, в Сен Кентин.
Сега, това е окупираният град.
Така че трябва да се придвижиш тихо.
Като шепот. Като шибано мишле.
А сега се отправи към центъра на града.
И свръзката ни там ще те посрещне.
Градският център.
Това е огромно пространство.
Как, по дяволите, да я намеря?
Не се притеснявай за това. Те ще те намерят.
Всичко е в тайна и в тишина.
Само при необходимост. - Да. Аз трябва да знам.
Какво трябва да знаеш?
Трябва да знам как, по дяволите, да се измъкна оттам.
Бунтовниците ще се свържат с мен, когато вземеш Мона, нали?
И ще пусна оборудването за евакуация по въздуха три часа по-късно.
Три часа.
Добре ли си?
Знаеш ли, че този самолет има дупки. - Никога не съм забелязал.
Излиташ... в 22 часа, мой човек.
Ето че тръгваме.
Добре. Всичко готово ли е?
Всички тези колани са повредени. - Не си струва да се ядосваш, приятел.
Една найлонова лента не би помогнала, ако тръгнем да падаме, нали?
Добре. Потегляме.
О, мамка му... - Какво е това?
Мамка му.
Всичко наред ли е? - Да, да.
Само пресмятам нещо.
Да, не съм сигурен, че уредът работи правилно.
Или е така, или ще останем без гориво по средата на пътя.
Така че... Да...
Вероятно е най-добре да си сложиш парашута, за всеки случай.
Да.
Ще издърпам това, за да отворя парашута, нали?
О, задръж.
Не си ли го правил и преди? - Не.
О, шибан аматьор. Да.
Това е въжето, което ще издърпаш. - Кога да го издърпам?
Не знам. За предпочитане е, преди да се блъснеш в земята.
Успокой се. Поспи поне малко.
Ще премина по живописния маршрут, нали?
Отпусни се.
Добре дошъл във Франция, приятел!
Ето какво ще ти кажа. Ще прелетя през това.
Така че, приготви се.
Вероятно ще трябва да се спусна малко по-рано.
Разбрано.
Ще се пусна на 1,000 метра и ти ще трябва да скочиш.
Разбра ли? - Разбрах.
Давай.
Червеният шнур, нали?
Веднага щом го отворя... - Така е!
Знаех си, че това е лоша идея.
Трябва да тръгваш!
О, мамка му!
Да.
Това определено е лоша идея.
Остани, където си!
Внимавайте за гранати!
Хайде! - Прикривайте!
Продължавай да вървиш. Успех. Очакват те.
Сан Куентин е на запад!
Следващият!
Седни, по дяволите!
Притеснявах се, че трудно ще намеря противник.
Тази игра ме научи на толкова много неща.
Но най-важният урок е да се уважава силния противник.
Виж, научих се да играя, когато бях в карцера.
А затвора, по своята същност, е арена за гладиатори.
Едно след друго предизвикателства, непрекъсната борба за власт.
В началото беше ужасяващо.
Но когато открих шаха, открих нещо, което промени живота ми.
Играейки срещу по-добрите от мен, ме направи по-добър.
Виждах напредък само когато уменията ми бяха поставени на изпитание.
И затова изисквам от теб...
Дай най-доброто от себе си.
Дори не знаеш как се играе. Нали така?
Следващият.
Волков.
Едно от тежките ни оръдия е стреляло по самолета преди час.
Какъв вид? - Едномоторник. Вероятно Антонов.
Вероятно онзи Антонов. Един парашут.
Разпратете вестта до всяка банда, всеки информатор, всеки войник.
Хиляда куршума там, където се намери посетителя ни.
И нека да подготвим влака.
Колко далеч е той? - 80 километра.
Бил е забелязан близо до Сен Куентин.
Всички да млъкнат!
Тишина!
Храна ще бъде раздадена на лоялни граждани в 16:00 часа.
Вечерният час ще продължи да се спазва.
Неспазването на правилата на генерал Волков ще доведе до незабавно и строго наказание.
Здравейте, момчета.
Хвърли чантата.
Момчета, не искам никакви проблеми.
Хвърли чантата.
Мъртвец си!
Предполагам, че ти си свръзката ми.
Браво, гениален си. Джейк? - Да.
Можех да се справя с този човек. - Добре дошъл си.
Ако си била тук през цялото време, защо не се намеси по-рано?
Трябваше да видя дали можеш да се справиш с това, което те очаква.
Мога и сам да се справя. - Дреа съм. Последвай ме.
О, това е отвратително.
Сега, след като почистих бъркотията ти, да тръгваме, защото скоро ще дойдат да го търсят.
Какво те кара да режеш гърлата на момчетата?
Баща ми беше касапин.
Хайде, вземи си нещата. - Въобще не е странно.
Дръж си главата наведена.
Това ли е човекът? - Това е човекът.
Той кърви. Трябва да се погрижим за това.
Добре дошъл. - Благодаря.
Би ли хапнал нещо? - Не.
Нещо за пиене, може би? - Не.
Не, благодаря.
Отче, с цялото ми уважение, току-що летях през военна зона,
скочих от самолет за първия път, почти бях премазан от танк,
бях нападната от войници, докато тя е гледала.
В момента искам да стигна до мястото, където отивам,
така че ми посочи само правилната посока и аз ще продължа по пътя си.
Търпението е добродетел, сине мой.
Всичко по реда си.
Дом и Лулу откриха тази карта.
Те... току-що бяха екзекутирани на градския площад.
О, съжалявам, Дреа.
Нека почиват в мир, с безкрайната Божия любов.
Оттук.
Ето това е, за което говоря.
Над 1,000 коня.
И това също се оказа вярно. - Чудесно.
О, да, разбира се.
Су Уили? - Сули.
Територия на призраците.
Целия свят е един труп. - Какво?
Ами, просто... лош късмет.
Какво е това? - Би могло да е шифър.
Ще подготвя колата.
Ти го превържи. - Да, разбира се.
Ела с мен.
Харесва ли ти?
Стенописът.
Да, да.
Хубаво е да видиш малко красота сред цялата тази грозота.
Наистина ли си толкова добър, колкото казва Август?
Какво казва той? - Че си най-добрият.
Той ли? - Да.
Не съм една от ценностите на Август.
Август притежава голяма сила, дори и тук.
Нямам нищо, с което да направя упойка.
Готов ли си? - Да.
Доверието означава за мен повече т властта.
Не вярвам на Август.
Защо тогава си тук?
Задавам си същия въпрос.
Както всички останали, Август има нещо, което иска.
Едно от неговите собствености?
Да. Да, а ти?
Аз ли? Просто съм тук, за да се уверя, че ще стигнеш от точка А до точка Б, наистина.
Мамка му. Да тръгваме.
Обкръжете църквата!
Осигурете района!
Прикрийте входа!
Отче.
Не е преувеличение, колко е важно да стигнете там първи.
Няма ли да дойдеш с нас? - Не.
Всеки от нас има свой собствен път към спасението.
Моят е да ви спечеля малко време.
А твоята е да повярваш в смелостта си.
Сега цялото място е блокирано.
Волков има танкове на всеки ъгъл.
Трябва да минете през старата фабрика и да стигнете до източния път.
Обожавам тази част.
Бог да те пази. - Благодаря, отче.
Всички вътре в църквата!
Излезте веднага с вдигнати ръце!
Чудя се кой ли може да е.
Излезте! Където и да сте!
Добре. - Благодаря ти.
Нямам търпение да видя, какво ще се случи по-нататък.
Добър вечер, господа.
Наздраве.
Знаем кой си ти.
Знаем какво се случва тук.
Вече не можеш да се криеш, пасторе.
Нямам какво да крия.
Бог вижда всичко.
Къде са другите? - Другите ли?
Няма никой друг. Само аз.
Единственото, което ще намерят там, е Божието творение.
Църквата е затворена в момента, но сте добре дошли да влезете.
ако желаете да изповядате греховете си.
Атеист съм разбира се.
Може би е по-добре така.
Защото опрощението изисква морална съвест и желание да бъдеш по-добър.
Качества, които явно не притежаваш.
Защото ти си част от мрака на този свят на страданието.
И ти... няма да победиш.
Това, което ще направя сега, нека ми бъде простено.
Не мърдай!
Излез от колата!
Искам да цитирам Откровение 3:57.
Не бива да се вълнувам. Не бива да се вълнувам.
Задавяш го. Не го задавяй.
Не го задавям.
Майната ти, копеле!
Един шибан пастор!
Наистина един шибан пастор!
Задавяше го, между другото. - Не съм го задавял.
Сложи си колана. - Да, сложих го.
Обичам тази песен.
Взривете шибаната врата!
Спрете ги!
Вървим в грешна посока! - Огън!
Дръж се!
Тръгвайте след тях!
Танк ли прескочи току-що?
Просто прескочихме танк.
По дяволите, това е КПП.
Не можем да го заобиколим. - Не.
Ще минем през него.
Господи, това е непробиваемо!
Огън!
Рязко надясно! Надясно!
Накъде! - Поеми през този тунел.
Танк!
Колко танка има този човек?
Джейк. - Мамка му!
Навсякъде са около нас!
Разбрах те.
Отдясно ни. Отдясно ни! - Не се притеснявам за тях!
Това ме притеснява!
Танк! - Знам.
Джейк. - Знам.
Шибаният Август!
Ще отида да взема шибаната Мона Лиза, по дяволите,
с цялото й великолепие и шибана слава...
и ще те направя Копеле по присвояванията.
Да ти го начукам, Август!
Крал, целуни ми задника!
Какви новини носят нашите приятели-бунтовници?
Джейк и Дреа са на път към военната база в Суи, където трябва да изпълнят мисията.
За съжаление...
Отец Самсон загина, борейки се за каузата.
А това е една благородна кауза.
Нека да почива в мир. - Ваше Величество...
Хей, имам въпрос към теб. - Казвай.
Какво се случва, че всички сте така готови да умрете,
за да ми помогнете да взема тази картина?
Какво ти пука?
На теб така или иначе ти се плаща, нали?
Не го разбирам. Искам да кажа...
че това е красиво творение на изкуството, но всичко ми е малко в повече.
Добре... някои хора обичат картините, някои обичат ветроходните лодки.
Август.
Наистина съжалявам за отец Самсон.
Познавам отец Самсон от много, много дълго време.
Много преди слънчевото изригване.
Той направи голяма жертва за каузата.
Да, това и имах предвид.
Всичко ли знаеш за една картина? Няма смисъл.
Волков е.
Какво общо има той с Мона Лиза?
Волков също търси трезора.
И ако стигне там преди нас, ще вземе всичко, което има в него.
Вложили са много повече от изкуството там вътре.
Храна, снабдяване... оръжия.
И поради това се нуждаем от теб, за да...
Да ви вкарам вътре. - Това е.
Значи, ако го изпреварим, ти ще получиш оръжията си, Август ще получи картината си и...
а аз ще получа лодката си.
Точно така.
Здравей, Джейк. - Здравей.
Здравей. Каквото и да стане, наистина се надявам да получиш това, което искаш.
Направих ти тази лодка. - Благодаря ти. Красива е.
Баба ми ме научи как да правя оригами.
Преди правехме стотици от тях и ги оставяхме, за да ги намерят другите.
Знам и как да направя бомба, достатъчно голяма, за да унищожи танк.
Много е хубаво, но за съжаление другото е по-полезно в наши дни, предполагам.
Да. - Добре.
Нека да тръгваме.
Наближаваме града, Волков. - Добре.
Какво се е случило с рамото ти?
Превъзхождат ни в брой, сър.
Превъзхождат ни и по оръжие.
От един стар пастор?
Някакъв шибан пастор, нали?
Имаше и други, сър. - Колко?
Двама.
Но имаха един голям, шибан джип.
Един летящ, шибан джип.
А ти имаше само танк и 20 души.
Бяхме изненадани, сър. Появиха се от нищото.
Един огромен копелдак и едно момиче.
И един джип.
И от изток.
Нещо друго?
Заловихме пастора.
Сър, все още мога да ти бъда полезен, сър.
Няма нужда да ме убиваш.
Няма да те убия.
Мамка му, не.
Всичките ми информатори са активирани.
Скоро ще ги намерим. - Знам.
Аз знам.
Сю уили. - Сюил.
Ако в тази база има трезор, то той се намира в една от тези сгради.
Проклет бизнес.
Добре ли си?
Не, не, не съм добре. Това е територия на призраци.
Това място ме плаши. - Какво, по дяволите, е призрак?
Преди взрива, те са били затворници в затвор с максимална сигурност.
Канибали са, разбираш ли?
Тези момчета... Те ядат това, което убиват.
Така че нека да влезем и излезем възможно най-бързо.
Мамка му.
Някой знае, че сме тук. - Да. Хайде.
Чакай малко.
О, по дяволите. Закъснели сме.
Не, тази врата не е била взривена наскоро.
Няма дупки от куршуми, няма повреди.
Не изглежда да са се опитали да я бранят.
Най-вероятно са изнесли всичко оттук и са го преместили на по-безопасно място.
Откъде взе тази карта?
От апартамента на командира на базата в Париж генерал Стефан Мато.
Нека да огледаме наоколо.
Изглежда са се задържали тук.
Не, не. Това не е то.
Стефан Мато.
Тук е.
Ако са евакуирани, командирът на базата би го отбелязал.
Да. - Ще я намерим.
Ето!
Това е на френски. - Да, да. Добре.
Сблъсъци, счупена водопроводна тръба, доклад на скаути.
Призраците се събират, пожари по билото, те идват.
Evacuate all the valuables to...
48 градуса по 58.
48 по 50...
Ето.
Военновъздушна база Нанси-Оше.
Перфектно. - Няма начин.
Какво? - Прекалено е удобно.
Няма начин да е оставил това тук, за да го намери някой.
Това е заблуда. - Мислиш ли?
Да, определено би го кодирал.
Мамка му, какво да правим сега?
Хайде, да побързаме.
Да, това е шифърът.
Прочети ми съответните букви поред, започвайки с географската ширина.
Готов ли си?
48, 34, 58, 05, 57, 35.
'IMSERH'.
Това означава ли нещо? - Не.
Призраците. Те са тук.
Хайде, хайде. Трябва да побързаме.
Дай ми минута.
Трябва да тръгваме.
Симсерхоф?
Строежът на Симсерхоф.
Това е крепост на линията Мажино.
Трябва да е някъде...
Симсерхоф.
Да тръгваме.
Джейк!
Джейк, говоря сериозно. Трябва да тръгваме.
Мулин 2, тук е Мулин 1. Мулин 2, чуваш ли ме?
Тук е Мулин 2.
Местоположението на Джокондата е Оураж дьо Симсерхоф.
Повтарям, местоположението на Мона Лиза е Оураж дьо Симсерхоф.
Разбрано, Мулин 1.
Можем да имаме екип в Симсерхоф до 14:00 часа.
Повтарям, можем да изпратим екип в Симсерхоф до 14:00 часа.
Разбрано, Мулин 2.
Мулин 1, край.
Да тръгваме! Да тръгваме!
Подсигурете периметъра!
Летяща кола, целуни ми задника.
Волков, виж.
48. - 48.
Отиваме във военновъздушната база Нанси.
Не, не отиваме.
Отиваме в Симсерхоф.
И ще се срещнем с една много специална дама.
Кажи на кондуктора, че поемаме по маршрута към моста.
Разбрано. Веднага.
Мисля, че той иска наградата си.
Хиляда куршума.
Колко мислиш, че заслужава?
Три. - Съгласен.
Какво?
Без клавиатура, без интерфейс. Без биометрични скенери. Без дръжка.
Там има камера.
И там.
Трябвало е да захранват това място по някакъв начин.
Хайде.
Нещо все още работи? - Да.
Може би не.
Това работи.
Система въздухопроводи.
Сигурно се захранва от слънчевите панели.
Нещо? - Да.
Това бръмчене е от системата за филтриране на въздуха в трезора.
Добре.
Да, това е пътят ни вътре. - Мулин 1.
Волков се насочва към вас.
На 50 мили от вас. Повтарям, на 50 мили от вас.
Мулин 1. Разбрано.
Наблизо са.
Тези стълби трябва да ме отведат до вентилационната шахта.
Ако успея да вляза тук, да сляза по тази шахта и да мина през този въздухопровод,
би трябвало да ме отведе направо в трезора.
Добре.
Но ако този вентилатор работи, ще трябва да го изключим.
И после какво?
Ще го разберем.
Да започваме.
Хей, помниш ли онзи сервизен път, който видяхме?
Обзалагам се, че води до слънчевите панели.
Аз ще ги изключа. - Добре, да се залавяме за работа.
Това ще трябва да свърши работа.
Това е лоша идея.
О, мамка му.
Мамка му.
Наводнено е.
О, да ти го начукам, Август. Знаех, че това е лоша идея.
Министър на културните ресурси. Целуни ми задника.
Джейк!
Знаех си.
Джейк
Джейк!
Добре ли си? Джейк!
Това помага ли на хората?
Исках да ти кажа, но Август каза, че не би помогнал, ако си знаел.
Права си, по дяволите.
САЩ направиха две атомни бомби, за да бъдат хвърлени над Япония.
Един дебелак и едно момченце, но имаше и един трети.
Заделено за Москва.
В случай, че Червената армия не бъде спряна в Манджурия.
Мона Лиза.
В случай, че Червената армия не се беше спряла в Манджурия,
Без тази пробка, бомбата не може да избухне.
Значи Август получава бомбата, а ти получаваш всичко останало?
Август не иска тази бомба да бъде използвана.
Просто иска да я държи далеч от Волков. - И ти му вярваш?
Какъв избор имам? - Имала си избор.
Би ме държала настрана от това. - Но би била намерена.
И ти го знаеш, Джейк.
Вярвам на Август малко повече, отколкото на Волков.
И двамата са част от едно и също лицемерие.
Вярвах ти, Дреа.
Виж... може би е твърде късно за мен и за живота, който исках.
Но вероятно, спирайки Волков, някой друг ще има тази възможност.
И колко трябва да умрат, докато се опитваш да го спреш?
Джейк, почакай. Хайде.
Просто остани и се бори с нас.
Не виждаш ли Волковците на този свят. Те печелят.
Когато добрите хора не правят нищо... - Те така или иначе печелят.
Джейк!
Добре. Погледни това.
Този път води до Кале.
Август има екип там.
И ще изчакат превоза на Мона Лиза през канала.
Разбра ли?
Сега това.
Дръж го на сигурно място.
Добре. Успех, момчета.
Това не е твоя битка, Джейк.
Не е твоя битка.
А ето я и нея.
Генерале, предпазната пробка.
Не е ли забавно?
Затвориха ни в клетки, като измета на света, за да не видим отново светлината.
Но тогава светлината ни освободи.
И сега ние управляваме техния свят.
Маршируваме към Кале.
Останалото ще го вземем по-късно. Да тръгваме.
Напред!
Дреа?
Чуваш ли ме? - Да.
Беше прав. Беше безсмислено.
Не трябваше да се връщаш.
Съжалявам, че те излъгах.
Съжалявам, че те въвлякох в това.
В нищо не си ме въвлякла.
Ти ме измъкна.
Но трябва да си върнем бомбата.
Твърде късно е, Джейк.
Каза, че можеш да направиш бомба, достатъчно голяма, за да взриви танк, нали?
А какво ще кажеш за влак? - Джейк...
Влакът се връща към града. За да стигне там, трябва да пресече моста.
Всичко, което трябва да направя, е да взема тази пробка
и да се уверя, че влакът няма да спре. Само трябва да взривиш този мост.
Това ли е всичко?
Виж... можем да го направим.
Но ако ще го правим, трябва да го направим сега.
Добре. Готова ли си?
Да. - Да тръгваме. Можеш ли да вървиш?
Да. - Добре.
Хей, запали го. Веднага се връщам. - Добре.
Върви, върви, върви!
Какво правеше там?
Защо се движим толкова бавно?
Тъмно е и видимостта е ниска. Трябва да карам бавно.
Щом стигнем до правия участък след моста, ще мога да ускоря темпото.
Това няма да му хареса. - Правя всичко възможно.
Задник.
Ще имаме една малка възможност. - Знам.
Трябва да го изпреварим. - Да.
Ето го.
Завий надясно при разклона. - Добре.
Загаси фаровете.
И така? - Опасява се относно видимостта.
Не си спомням да съм давал заповед да се притесняваме.
Не си го правил.
Но машинистът ме увери, че прави всичко възможно.
Всичко възможно ли?
Мисля, че той се подценява. - Мисля, че си прав.
Мисля, че просто се нуждае от малко помощ, за да реализира потенциала си.
Точно като теб.
Шах и мат.
Отново.
Карам бавно, защото превозваме атомна бомба...
Това е пълният ти потенциал.
Остави ме при Дувърския проход.
И така?
Някои хора просто имат нужда от лек импулс.
Това ли търсиш?
Ето я! И никъде няма да отиде...
Боже мой!
Мона Лиза не е за теб!
Не съм тук заради бомбата. - Тогава защо си тук?
Убиец на Август? - Не.
Аз съм за развлечение.
Хубава брада.
О, мамка му!
Шах и мат!
Джейк!
Какво не е наред?
Добре ли си? - Да, не, добре съм.
Добре ли си? - Добре съм.
Познай какво? - Какво?
Виж това. - Джейк.
Господи, Джейк.
Изглеждаш, все едно си бил сдъвкан, смлян и изхвърлен от машината на войната.
Да, звучи логично.
А твоята шибана Мона Лиза е на дъното на една пропаст.
Не знам в какво състояние е, но не може да бъде детонирана без това.
О, по дяволите. Изглежда, че трябва да си намеря нов културен присвоител.
Или не.
Можеш да я оставиш да си почива в мир.
О, не, не, Джейк.
Не си толкова наивен, че да вярваш, че вече няма друг Волков в света.
Не.
Не, просто се надявам, че ти не си един от тях.
Мисля, че е време да отплаваш, Джейк.
Радвай се на малката си лодка.
Трябва да си изградя кралство, което да управлявам.
Превод и субтитри: Петър Баев @peterb