Ало?
Има ли някой?
Умолявам ви.
Хей. Чу ли това?
Какво е това?
Дай го насам.
Ало?
О, боже.
О, господи, чувате ли ме?
МОРСКА ЗВЕЗДА
Преведено от... lud buldozer & puzek
Всемогъщи Боже чуй нашите молитви възнесени с вяра
и укрепи нашата надежда
с покойния слуга твой,
Чрез Господа наш Исус Христос, царуващ с Теб в единство и Светия Дух
Бог вовеки веков. Амин.
Странно, нали?
Всички се усмихват.
А аз само чакам кога тя ще влезе
и ще прекрати целия този театър.
Ти ли си Обри?
Обри Паркър, нали? Со Спирит 105 FM.
Помня те. Не знаех, че познаваш Грейс.
Привет.
Не знам как успява.
Марк.
Как издържа на всички тези утешителни речи.
Аз не бих могла.
Не знаех какво да му кажа.
Просто си тръгнах.
А той ме гледаше.
Аз съм Алис. Една от многото братовчедки от Англия.
Аз съм Обри.
Ти ли си Обри?
Боже, не си спомням нито един разговор с Грейс,
където да не си била споменавана.
Тръгваш ли си?
Имам полет сутринта.
Хареса ми речта ти.
Обичам да слушам за детството.
Е, време е.
Извинявай, че питам, но получи ли писмо от нея?
Тя беше толкова обсебена от тази песен.
Пускаше я отново и отново.
И се чувстваше по-добре.
Отиде си, слушайки музика
и повтаряше: „Обри ще разбере“.
„Обри ще разбере“.
Все още не разбирам как си пила този боклук
ПРОСТИ И ЗАБРАВИ
Да, по дяволите.
Гладни ли сте?
Здравей, Белини.
Нали няма да хапеш?
Перверзник.
Ало?
Аз съм Обри Паркър.
Нахълтах в апартамента на мъртвата си приятелка.
А кой си ти по дяволите?
С кого говориш?
Привет, мамо.
Не познах твоя номер, Обри.
Миличка. - Как си?
Добре ли си? Как мина всичко?
Мина.
Едуард дойде ли? Говори ли с него?
Не. - Скъпа, много съжалявам.
Слушай, аз си мислех... ...дали помниш...
Ние... ...се събирахме...
Мамо, губиш се.
Миличка. Как бих искала да си до мен.
Може да долетиш... ...за уикенда...
А-ха. - ...часовата зона...
Просто исках да чуя гласа ти. - Почакай... Аз...
Скъпа, не те чувам...
Не те чувам, мамо.
Слушай, увери се...
С новата... ...скъпа.
Честита нова година.
Нека да се върнем за малко
само вие и аз, Нейт Флауърс,
в тази прекрасна новогодишна вечер
точно сега на Спароу 103.
Едуард.
Какво...
Хей?
Обри.
Обри, чуваш ли ме?
Чуваш ли ме?
Обри? Чуваш ли ме?
Да... Да, да, слушам.
Слушай ме внимателно и прави каквото ти кажа.
Не знам какво става по дяволите. - Затвори очи.
Вземи радиото и го обърни към вратата.
Какво? - Обърни го към вратата.
Добре...
Ставай.
Иди до вратата.
И дръж очите си затворени, Обри.
Иди до вратата.
Това е много обнадеждаващо.
Какво?
Искаш да живееш.
Какво?
Какво по дяволите става?
Сега се качи горе... и заключи вратата.
Всичко ще бъде наред, Обри.
Откъде ме познаваш?
Познавах Грейс.
Сега, Обри, трябва да си смела.
Не бива да изпадаш в паника.
Знам как се чувстваш, но можем да си помогнем, обещавам.
Знам как да се измъкнем оттук, Обри. - Спри да повтаряш името ми.
Как го направи? - Кое?
С вратата? Беше някакъв сигнал или нещо подобно.
Даде им някакъв сигнал и те изчезнаха.
Да, това беше сигнал. Заради него започна всичко.
Можеш ли просто да кажеш какво по дяволите става тук?
Първо трябва ли да разбереш, за да го приемеш?
Не отговори на въпроса ми! - Защото не слушаш.
И какво имаше предвид като каза, че можем да си помогнем?
Последната част от сигнала бе предадена тази нощ.
Той предизвика сняг, монолити.
Виж, Грейс откри нещо.
То е в апартамента й.
За какво говориш?
Какво е намерила?
Тя ти е оставила първата част.
Слушай, има хора на улицата. Мисля, че имат нужда от помощ.
Не можеш да им помогнеш, Обри.
Но те се нуждаят от помощ! - Престани, Обри.
Какво по дяволите става?
Трябва да вървя.
Моля те, не си тръгвай.
Не си отивай, не си отивай, не си отивай.
Моля те.
Може би съм мъртва.
Чувствам се неловко за това,
че чувам глупавия си глас.
Ти се справяш много по-добре.
Както и да е. Не знам кога ще ти го изпратя.
Ако въобще го изпратя.
Но мисля, че ти си единствената
който ще го възприеме насериозно.
Ти, или ще ми помогнеш или ще кажеш, че съм идиотка.
Те намериха нещо.
Някакъв сигнал.
Намериха го в радиопредаване,
но имаше и други. Преди него…
Започнахме да ги търсим във всички предавания..
Това е, над което работих. Опитвах се да им помогна.
Всичко започна като забавление като теория на конспирацията.
Но, Обри, има връзки
между различни събития, катастрофи, природни бедствия.
Има повтарящ се модел.
Сигнали, които се излъчват в кръг,
но ни липсва едно - седмото.
При нас, по-точно у мен, са всички останали, и...
Мислехме, че сигналът е раздробен,
като компютърен код
и ако сложим всички парчета заедно...
Някои хора търсят този сигнал.
Всичко е прецакано, Обри. И малко ме е страх...
и в същото време тръпна в очакване.
Ще скрия останалите бележки, ок?
На нашето място.
Ти ще се сетиш.
Надявам се.
Скрих сигналите в песните.
Така ми се прииска.
Надявам се да ти харесат.
От тогава измина доста време.
Как си записахме нещо една на друга, нали?
Толкова ми липсва това.
В противен случай, ще се получи просто добра подборка
за следващото ни пътуване.
Чувствам се много глупаво записвайки всичко това.
Къде си?
Трябва да ми звъниш по-често, глупаче.
Трябва да се връщам в болницата, утре имам още много тестове.
Това е толкова странно:
да не бъдеш в тон със собственото си тяло.
Време е.
Но това е интересно чувство, разбираш ли?
Да имаш малка тайна.
Обри, отговори.
Ти ме изостави.
Наложи се. Трябваше да го видиш сама.
Пуснала си сигнал, нали?
Трябва да внимаваш.
Сигналът е много мощен. Той отваря проходи.
Мисля, че тези същества...
...дойдоха точно от подобен проход, но изглежда, че и се боят от него.
Всички ли загинаха?
Може би се крият. Не зная.
А моята майка?
Татко?
Ти как оцеля?
Казах ти. Познавах Грейс.
Помагахме си взаимно.
Но тя вече е мъртва, нали?
Разкажи ми, какво става.
Не мога да кажа със сигурност, но имам някои предложения.
Сигналът може да има естествен произход.
Нещо много древно, първоначално.
А може би е изкуствено, може би това е война,
за която все още сме в неведение.
А може...
просто да виждаме закономерност там,
където искаме да я видим.
Кажи ми, какво наистина мислиш.
Ами ако не е случайност?
Излъчва се от десетилетия,
повтаря се, зацикля, отразява се,
а частите му само чакат да бъдат възпроизведени в правилния ред
за да се получи кода.
Може би науката не трябва да се основава в една система.
Може би има нещо друго
което използва звукови вълни като основа за своята наука,
звукови вълни, които се използват не само за предаване на информация,
но и за взаимодействия, за сражения,
за изследвания, за пътувания,
за отваряне на проходи.
Ами ако с помощта на тези сигнали...
те се опитват да се свържат с нас?
Когато за пръв път дойдох тук,
Не знаех какво търся или на какво да се надявам
но знаеш ли за какво мечтаех?
Най-голямото ми желание беше...
...всички останали просто да вземат и изчезнат.
За да може светът да се превърне...
в празна раковина...
с пусти градове...
пусти улици...
така че да има само дървета...
...и камъни.
Грейс ми каза сама да решавам какво да правя.
Обри... Обри?
Обри, трябва да помогнеш. Помогни да го спрем.
Обри!
Обри, чуй ме!
Обри!
Вероятно мислиш, че при такова тясно съжителство
ще станем с теб най-добри приятели.
Дори не разчитай.
За всеки човек домът е неговият замък и крепост,
за да се защити в него от болката и насилието
а също и да намери спокойствие.
Интересно, дали светът ще е на мястото си
ако не му обръщам внимание?
Когато ми е тежко на душата,
когато в нея настъпва дъждовния ноември,
когато неволно спирам
минавайки покрай бюрата за ритуални услуги,
когато се присъединявам към опечалените на погребенията,
осъзнавам, че сега е моментът да ида на море.
Това е.
Храната свърши.
И водата спира
а рано или късно ще угасне и електричеството.
Предложи нещо.
Може, би не искам.
О майната ти. Мога да се страхувам.
Да.
Да, зная.
Чувствам се неловко,
че чувам глупавия си глас.
Ти се справяш много по-добре.
Както и да е. Не знам кога ще ти го изпратя.
Ако въобще го изпратя.
Но мисля, че ти си единствената
който ще възприеме това насериозно.
Ти ми...
Има повтарящ се модел.
Сигнали, които се излъчват в кръг,
но ни липсва едно - седмото.
При нас, по-точно у мен, са всички останали, и...
Мислехме, че сигналът е раздробен...
... и в същото време тръпнем в очакване.
Ще скрия останалите записи, ок?
На нашето място.
Ти ще се сетиш.
Надявам се.
Скрих сигналите в песните.
Така ми се прииска.
Надявам се да ти харесат.
Включвах ги отново и отново.
Докато се разхождах.
В града.
Ти строеше нещо.
Строеше нещо, нали?
Нещо, да улови сигнала, и така се е случило
онази нощ, когато дойдох.
Седем записа, един ми даде, а седмия, така и не завърши.
Той е била последната част.
Така, Грейс.
Имаш един опит.
Да опитаме по твоему.
Можем да се защитим ако се наложи.
Събуди се!
Знаеш, че най-тъжно е когато няма никой?
В смисъл, когато всички са мъртви.
Всички тези изгубени истории.
Хората умират, рано или късно
но техните истории могат да живеят.
Привет.
Как си?
Постоянно сънувам сън,
в който с теб разговаряме, сякаш все още си наблизо..
Близо съм.
Как си?
Понякога не си чувствам пръстите.
Това се нарича дисоциация..
Ти се отдръпваш от този свят.
Защо?
Защото не мога да си простя.
За какво?
Това реално ли е? - Мъртва съм, глупаче.
Имам предвид всичко, всичко, което става?
А искаш ли да е реално?
Не искам да напускам твоя дом.
Защо?
Защото не искам да изчезнеш. - Но аз вече съм...
Аз не мога така.
Не мисля, че мога.
Прави това, което ще ти носи щастие.
Ако си нещастна, никого няма да ощастливиш. Вече ти го казах.
Не го вярвам. - Мисля, че грешиш.
Ами ти не си мъртва, нали? Така че, откъде ще знаеш?
Ами, ако направиш някого щастлив, а и ти също срещнеш щастието?
Защо не го свали? - Не мога.
Защо?
Защото ми напомня колко лошо сторих
и колко трябваше да платя за това.
Но все още не можеш да изплатиш за всичко.
Не. - И какво ще правиш сега?
Не зная. Може би ще ми кажеш?
Бъди щастлива. - Не мога.
Задушавам се.
Променила си се.
Промених се.
И трябва да живееш с това.
Ще трябва да му противостоиш.
Престани...
...да се криеш.
Помня, как шумяха вълните,
Спомням си и как пясъкът докосваше дланта ми.
Ние сме просто хора,
сновящи напред-назад блъскащи се един в друг.
Не... не..
И какво ще правиш?
Ще остана тук.
И никога няма да изляза навън.
Не звучи зле.
Много съжалявам.
За какво?
Че не бях с теб.
Когато ти...
...когато имаше нужда от мен.
Винаги бе до мен
Не,
Трябваше да бъда, но не бях...
Много съжалявам.
Не знаех.
Не, знаеше.
Моля те, прости ми.
Просто искам у дома.
Да, да, така е.
Доста точна рисунка.
Да идем на разходка.
Толкова е глупаво, че си тук. И ти го знаеш, нали?
Глупаво е.
Сред пепел и шибана мръсотия.
Ако ме чуваш, тогава предполагам вече знаеш
всичко, случило се, така че няма да ти дотягам
Получих съобщение. Не се вълнувай.
Така.
Добре дошли на Спэрроу 103...
Мамка му.
Ало?
Казвам се Обри Паркър,
и...
...изглежда съм последният човек на земята.
Не зная...
Не знам дали съм направил поне нещо, за да оправя всичко
каквото става, но...
Наистина се надявам, да съм го направила.
Така че...
ако някой ме слуша
сега е времето да кажа нещо.
Ало?
Има ли някой?
Моля ви...
Моля.
Ало? - О, Господи.
О, Боже, чувате ли ме? - Да.
Чуваме те. - Мамка му!
Добре ли си?
Да, да. В безопасност съм. В радиостанцията съм.
Каза ли „ние”? - Тук сме неколцина.
Защо си помисли, че си останала сама?
Бях сама...
...през цялото това време. Не разбирах...
Какво правиш в радиостанцията?
Как да разбера, че сте истински? - Истински сме.
Аз го разгадах и го спрях.
Разгадала си какво? Сигналът?
Знаете за сигнала?
Знаем.
Ами да. Намерих всички части и ги събрах.
Изпратих отговор, така че сега всичко е наред.
Затворих всички проходи.
Значи си, приела съобщението,
същото, което причини всичко това,
и си събрала всички части заедно
без дори да знаеш какво е
защо е необходимо
и ти...
го изпрати обратно?
Не биваше да го правиш.
Ти не си закрила прохода.
Напротив, отворила си ги всичките.
Обри.
Отговори!
Обри!
Тя е в радиостанцията!
Преведено от... lud buldozer & puzek