Горното течение на Амазонка
Дръжте лодката по средата!
Не бива да се разделяме!
Ако загубите товара, няма да ви платя.
Пазете денка!
Херцог Нортхамптън се е удавил с лодка на Ривиерата.
Искам 2000 думи до 17 ч., г-н Малоун.
Нека отразя екзекуцията в Хакни. Познавам района.
Пратих Аркрайт.
А пушалните за опиум в Уайтчапъл? Мога да се внедря под прикритие.
Или търговията с бели робини. - Четете твърде много боклуци.
Повече от година завеждам некролозите. Дайте ми шанс.
Какво знаете за динозаврите? - Не много.
Довечера ще бъда на лекция в Музея по естествена история.
Елате и напишете статия. - Гладис ми спомена.
Приятелката ми. Баща й е организатор. Той е член на Кралското дружество.
Ако ми хареса, може да ви възложа следващото убийство.
Много ви благодаря! - Но чакам 2000 думи за херцога.
ИЗГУБЕНИЯТ СВЯТ
По едноименния роман на Сър Артър Конан Дойл
Извинявай, херцогът имаше дълга биография.
Понякога говориш непонятно, Едуард. - Добър вечер, проф.Илингуърт.
Да влизаме. Мразя да пропускам началото на лекция.
Съмърли си го бива.
Не е гений, разбира се, но е сериозен учен.
Едуард! Не бива!
Прекалено красива си. Помисли ли за разговора ни?
Кой? Ние говорим за какво ли не. - Знаеш кой.
Гладис, имам сериозни планове. - Виж, лорд Рокстън!
Беше в Африка на лов за лъвове и тигри.
Тигри има само в Индия. - Педантизмът не е добродетел.
Ще се върнете ли пак в Африка? - В момента нямам такива планове.
Сгоден ли сте за лейди Скарбъро? - Не бива да вярвате на вестниците.
Лорд Рокстън, кое е най-опасното нещо в джунглата?
Разяреният слон.
Но нищо не е по-страшно от дама от обществото с дъщери за женене.
Хайде, младежо! - Съжалявам, г-н Макардъл.
Милиони години преди първите келти или саксонци
да стъпят на този свещен остров, изумителните същества,
които ние наричаме "динозаври", са хвърлили...
Господине, нямате билет! - Нося важно научно доказателство!
Не знаете кой съм! Пуснете ме!
Благодаря, господа. Пуснете го.
Въпреки вида си, той не е джебчия, нито просяк.
Виждам, че все още имате проблем с точността, проф.Челинджър.
Какво ни носите, Челинджър?
С професора бяхме колеги в Оксфорд. Той и тогава закъсняваше за лекции.
Когато смятах, че си струва да чуя нещо, бях точен. Може ли?
Г-жо Съмърли. - Джордж.
Джордж Челинджър.
Безцеремонен учен с абсурдно високо самомнение.
Съмърли му взе катедрата по зоология и той не може да му прости.
Ако проф. Челинджър най-сетне е готов, мога ли да продължа?
Продължете.
Самата дума "динозавър", означаваща "страховито влечуго", подсказва...
...това е прешлен от съществото "игуанодон бернисартензис".
Зад мен виждате художествено изображение на игуанодона,
изправено на задните си крака подобно на кенгуру.
Я стига! Кенгуру! Убеден ли сте? Виждал ли сте игуанодон?
Не говорете глупости. Никой не е виждал динозавър.
Големината на тези същества се оказала тяхна слабост,
защото не можели да се съревновават с по-дребните и бързи създания.
Къде му е доказателството?
Доказателството е, че ние сме тук, а динозаврите ги е хванала липсата.
Проф.Съмърли...
Ще бъдете ли така добър да идентифицирате една находка?
Ще отговарям на въпроси след лекцията.
Сигурно. Дайте първо да видим това.
Така...
Какво ще кажете за това?
Прилича на поразително добре запазена вкаменелост
от крилото на птеродактил - летящо влечуго от Мезозоя.
Но не е вкаменелост, нали?
Тук става нещо. Запишете всичко подробно.
Трябва да е фалшификат.
Добре изработен, но фалшификат.
Тази кост принадлежеше на едно животно,
което умря само преди 2 месеца.
Глупости!
Истинска ли е, Челинджър? - Да.
Казвам го с пълна отговорност.
Каква отговорност? - Самият аз го застрелях.
Птеродактилът не само не е изчезнал,
но си живее по живо по здраво в джунглите на Амазонка.
Този човек е търсач на слава и шарлатанин!
Дойдох тук днес, за да организирам експедиция
с цел откриването на леговището на птеродактила.
Този номер е унизителен дори за теб. - Не е номер, Лио.
Искам да благодаря на проф.Челинджър.
Аз не съм чак толкова удивен, тъй като съм чел неговия трактат
за възможността да пращаме хора на Луната!
С ракети!
Професор Челинджър!
Какво точно предлагате?
Леговището на птеродактилите е в дебрите на бразилската джунгла.
Звучи страховито. Много бих искал да дойда.
Освен това ще поема половината от нужните средства.
Не бива!
Да очакваме ли помощ и от науката? - Очаквайте каквото искате,
но няма да получите нищо от никоя институция, в която участвам аз.
Казвам се Едуард Малоун и съм репортер на "Газет".
Искам да участвам като доброволец. - Никакви вестникари. Друг?
Лорд Брас, собственикът на "Газет", контрира офертата на лорд Рокстън.
В такъв случай, заповядайте, г-не. - Полудяхте ли?
Това може да е новината на века и ще е собственост на "Газет".
Не и ако той е луд за връзване. - Тогава ще пиша некролози до гроб.
Не, младежо. Ще напишете своя.
Е, Лио, защо не дойдеш с мен?
За нищо на света няма да рискувам научната си репутация
и да гоня Михаля в твоята комична налудничава експедиция.
Проф. Челинджър, може ли? "Лондон Таймс".
Какво ви интересува, господа?
Вашето име? - Професор Съмърли.
Не е нужно да го правиш. Няма какво да доказваш.
Мой дълг е да следя експедицията да е поне малко научна.
Лорд Брас очаква печалба от инвестицията си.
Погрижете се да я получи. - Ще се постарая.
Трябваше да пратя Аркрайт... Е, дано да се справите.
Не се връщайте без сензация, Малоун.
Искам пълен отчет - до последното пени!
Лорд Рокстън? Само няколко думи. - Никакви въпроси. Благодаря.
Довиждане.
Здравейте. Колко мило, че дойдохте!
Не очаквам да открия динозаври,
но разбирам, че науката е по-понятна за хората,
когато е поднесена в пикантна опаковка.
Проф. Челинджър! Наистина ли очаквате да откриете динозаври?
Ето я г-жа Съмърли. Няма да се бавя.
Пази се, скъпи.
Целунете баща си, деца.
Успех, сър. - Благодаря. До скоро виждане.
Изпращачите да слизат!
Дано знаеш какво правиш, Джордж.
Гордея се с теб. - Наистина ли?
Разбира се. Там ще е пълно с отровни змии, кръвожадни диваци
и всякакви опасности, нали?
Сигурно. - Чудесно. Иначе защо ще ходите?
Само една дума и ще остана при теб.
Би се намразил, Едуард! - Надали.
Чакам отговора ти.
Ужасно си мил, Едуард,
но още от малка се бях зарекла един ден да се омъжа...
за герой.
Успех, Рокстън.
Достатъчно, младежо! Гладис...
Успех, Челинджър. - Илингуърт...
Този младеж е доста дързък, скъпа. Добре, че заминава.
Хубаво момиче.
Годеницата ми Гладис.
Осми калибър. С нитроглицеринов заряд.
Патроните са 12 драма.
Може да свали слон от 100 метра. - В Бразилия няма слонове.
Знам. Но не пречи човек да е готов.
Кажете, г-н Малоун. Били ли сте някога тъй близо
до някое опасно животно, че да го гледате в очите?
Сигурно не. Да ви кажа ли какво виждате в тях? Смъртта.
Неприятно усещане.
Напротив, дълбоко вълнуващо. Може да си го отбележите.
Господа, разрешете.
Време е да ви кажа къде отиваме. - Защо е тази тайнственост?
Той не вярва в нашата дискретност. - Да.
Г-н Малоун прие да води подробен дневник на пътешествието ни.
Ето тук застрелях птеродактила.
Точно на границата на неизследваните райони.
Открих записките на една португалска експедиция,
посетила същия район през 1649-а.
Само един от нея оцелял - отец Луис Мендос.
Когато го открили в джунглата, имал вид на полудял.
Значи ще следваме карта, рисувана от луд.
Бръщолевел за някакви дракони. - Динозаври.
Именно.
Според Луис Мендос,
в центъра на района има непристъпно плато.
Той твърди, че верига от пещери води право на върха.
Твърдението му е съвсем логично. - Защо?
За да оцелее до днес птеродактил или друго праисторическо животно,
то трябва да е било изолирано от цялостния еволюционен процес.
Откъде предлагате да започнем издирването на това митично плато?
За отец Мендос не е било митично. - Много убедително.
Манталитетът ви е закостенял като експонатите в музеите ви!
Как смеете! - Господа! Моля ви.
На седмица път нагоре по реката има малка мисия,
ръководена от преподобния Тео Кър.
Някакъв Тео Кър написа безумна книга, отричаща Дарвин.
Същият е. - Великолепно!
"Г-н Макардъл, пращам ви първата си дописка и отчет за разходите.
Въпреки уговорката да редактирате репортажите ми,
реших да приложа стил, който ще допадне на читателите ни."
След 7-седмично безметежно пътуване,
ние се озовахме в горното течение на могъщата Амазонка -
най-голямата река в Южна Америка, ако не и в целия свят.
Мисията, към която сме се запътили,
ще ни осигури последен шанс да вкусим удобствата на цивилизацията.
Оттук нататък ни чака ужасът и тегобите на неизвестността.
Ако е мисионерка, ставам езичник.
Проф. Челинджър? Агнес Клуни. С чичо ми ви очаквахме.
Той отиде за провизии, но днес трябва да се върне.
Това са колегите ми.
Лорд Рокстън. - Приятно ми е.
Г-н Малоун. - Здравейте.
И професор Съмърли.
Заповядайте.
Това е Самюъл, главният носач. - Приятно ми е.
Пита накъде отивате.
На 10 дни път на север.
Проблем ли има?
Индианците казват, че там живеят зли духове.
Това може да му се стори по-могъщо от "курипури".
Да?
Не. Това сега, а това, като се върнем.
Какво му казахте?
Че жените им ще се разсърдят, ако откажат работата.
Аз ще взема това.
Малката мис Мъфет кашата си ядеше, на столче седеше и тогава дойде...
Какви ги дрънкате?
Не мърдайте!
Тарантулата може да ви ухапе лошо, ако я предизвикате.
Какъв грозник, а? - Намирам ги за прекрасни.
Рокстън, поемете нещата. - Идвам, професоре.
Родена съм тук. Родителите ми бяха ботаници.
Загинаха при инцидент, когато бях на 5.
Чичо ми... наричам Тео "чичо", беше техен приятел.
Той ме отгледа.
Тази църква я построиха те.
В писмото си не споменавате за целта на посещението си.
Не е моя работа, разбира се. - Не. Би било нечестно
да се ползваме от гостоприемството ви, без да ви кажем истината.
Но надали ще ми повярвате. - И няма да сте единствената.
Пастор Тео!
Проф. Челинджър?
Обичате ли операта, г-це Клуни?
Сигурно е чудесно да слушаш на живо.
Чувал съм какво ли не за Мендос.
Бил е...
доста луд.
Какво е това "курипури"? - Суеверия.
Курипури са зли духове, населяващи човешките сънища.
Понякога приемат формата на големи птици и гущери.
Чу ли, Лио?
Тук няма да намерите динозаври, господа.
Прав сте в скептицизма си, отче.
Динозаврите са измрели преди 60 милиона години.
60 милиона години! Мили Боже! Много време.
Не. Земята е едва на 6000 години.
Лесно може да се изчисли според библейските свидетелства.
Тези изчисления държат ли сметка за вкаменелостите?
Разбира се.
Вкаменелостите са останки на същества след Потопа.
На тези, които не са смогнали да влязат в Ковчега, вероятно.
Отивам да запаля лампите. Лека нощ.
И аз се оттеглям. Лека нощ.
Наясно съм, професоре, че не приемате възгледите ми.
Но вашата теория за еволюцията е абсурдна.
Както че светът е сътворен за 7 дни. - За 6. На седмия Бог си е починал.
Благодаря, че не се присмяхте на чичо ми.
Не споделям убежденията му, но уважавам вярата му.
И мен маймуните на г-н Дарвин ме смущават.
Непристъпните места крият толкова красиви тайни.
За един учен сигурно е голямо предизвикателство
да открие някоя от тях.
Но Библията не е учебник. - Тя е Божието слово.
Но не е сериозна научна база.
Сравнявате Бог с хората? - А вие науката с празни брътвежи?
Лека нощ, господа. - Лека нощ.
Лорд Рокстън? Може ли да поговорим?
Нужно ли е да флиртувате с нея? - Флиртувах ли? И какво от това?
Тя е твърде млада. - Не повече от вас.
Тя е израснала в джунглата, не знае нищо за мъжа и жената.
И за пчеличките. - Сигурно знае всичко за тях,
както и за всичко жилещо и хапещо.
Но очевидно в социален план, е малко...
Изостанала. - Благодаря сърдечно за съвета,
но може би за в бъдеще ще решите да не си врете носа в чужди работи!
Лека нощ.
Агнес иска да ни придружи. - Не.
Ще ни е полезна. Познава местния език и индианските цярове.
Експедициите не са женска работа.
Мъжете могат да търпят несгоди, а жените са по-деликатни.
Тя е живяла тук цял живот. По-калена е от г-н Малоун.
Съгласен съм с лорд Рокстън. - Аз също. Джунглата не е за жени.
Проф. Челинджър? Племенницата ми ви е предложила да ви придружи.
Да, в момента обсъждаме това. - Не мога да го позволя.
Агнес е при мен, откакто умряха родителите й.
Тя е всичко за мен.
Агнес...
Тъкмо говорехме с проф.Челинджър... - Защо не питаме Агнес какво иска?
Джордж...
Не можем да ги пуснем в джунглата, без да им предложим помощта си.
От милосърдие ли се водиш, или от амбиция?
Не казва ли псалмът: "Бог се грижи за странниците?"
Не се тревожете, преподобни. Ще я върнем жива и здрава.
След 6 дни навлизаме в територия,
където не са стъпвали дори християнски мисионери.
Към групата ни се присъедини г-ца Агнес Клуни,
племенница на преподобния Тео Кър.
Мотивите й да участва в експедицията не са съвсем ясни.
За читателя ни ще е интересно да узнае, че тя се е приспособила
към живота тук, носейки панталон през цялото време - дори на вечеря.
Проф. Челинджър е в стихията си.
Нищо не може да го отклони от заветната цел -
дори канибалите "амахуака", както ги кръсти той.
За щастие, те не дават вид да се интересуват от нас... все още.
Изцедете насекомото с помпата. - Знам какво да правя.
Нима? Реших, че сте забравили.
Отдавна не сте практикували.
Има ли кафе?
Да. - Браво.
Кафе?
Благодаря.
На сто мили нагоре по реката откриваме тайния приток,
по който проф. Челинджър се върнал при предишното си пътешествие.
Наричаше го "своята порта към неизвестността".
Барабаните, смутили ни преди, сега се чуваха още по-близо.
Заплахата им се отразява върху лицата на носачите ни.
Под наблюдение сме.
Имате ли предпазно средство срещу тези насекоми?
Вземете от тези листа...
размачкайте ги...
и ги смесете с урина.
Моята собствена?
Разбира се.
Натъркайте го в кожата си, много помага.
Благодаря.
Нататък продължаваме пеша,
с помощта на верните си носачи, поели всичкия ни багаж.
С отдалечаването от цивилизацията съм благодарен на г-ца Клуни,
че ми разкрива чудатите и понякога смайващи цярове на джунглата.
За какво говорят?
За курипури. Тук не им харесва.
Проф. Челинджър? Елате да видите нещо.
Стойте в лагера!
Какво е това? Някакъв племенен фетиш, или какво?
Не знам.
Къде тръгнахте?
Без глупости! Върнете се!
Не очаквайте да ви платим!
Ама че работа! Това е нелепо! Докъде ще стигнем без носачи?
Докъдето трябва.
Тихо. Идва някой.
Чичо?
Много бързо вървите. Не мога да ви настигна.
Как сте?
Дано не преча. Исках да дойда, но може би съм закъснял.
Имахме проблеми. - Да, срещнах индианците.
Опитах се да ги вразумя, но те са много суеверен народ.
Нищо не може да се направи.
Да се връщаме. - Не!
Продължаваме без носачи.
Каква е посоката? - На север.
По-добре тръгнете на североизток. Пътят е по-лек.
Според картата на Мендос, платото е северно оттук.
Правил съм опити да проникна в тази джунгла.
Никак не е лесно.
След няколко дни ще можете на тръгнете на север.
Североизток. Много добре.
Не е за вярване как суеверието поразява примитивното съзнание,
как видът на купчина кости
може да накара индианците да хукнат с писъци в нощта.
Истинско чудо е, че пастор Кър се появи,
точно когато бяхме изоставени от носачите си.
Северният път наистина трябва да е тежък, ако този се води лек.
Нека ви помогна. - Отдавна не съм носил раница.
След 3 дни стигаме до река и това улеснява придвижването ни.
Г-це Клуни, мислите ли, че в реката има пираня?
Пиранята не е опасна. Това е мит.
По-страшни са змиите. - Така си е.
Едно ухапване от коралова змия и си мъртъв за секунди.
Не. Млад мъж в добро здраве може да изкара и минута.
Не бойте се, г-н Малоун.
Змиите се страхуват много повече от нас.
Стойте неподвижно.
Мили Боже!
Излизайте от водата! - Едуард, не мърдайте!
Спокойно, Едуард.
Нещо в раницата ви ги привлича. Хвърлете я, Едуард.
Хвърлете раницата!
Спокойно, няма страшно.
Каква имаше в раницата? - Образци от насекоми.
Непознати видове. Много съжалявам за загубата им.
Бъдете по-внимателен. Очевидно те привлякоха змиите.
Не ми се вярва.
Странно.
Той е доста решителен човек, нали?
Бих използвал други определения.
Добре ли сте? - Да, благодаря.
Може ли? - Разбира се.
Тук всичко налита да ме изяде.
Много хубави рисунки. - Благодаря.
Сигурно е странно да живеете в мисията.
Само това познавам. - Така далеч от цивилизацията...
Може би не сме чак толкова нецивилизовани.
Там получавам всякакви книги.
А чичо има грамофон.
Не сме чак толкова изостанали, колкото си мислите.
Така и не разбрахме кое привлече кораловите змии
и как се бе озовало в раницата на проф.Съмърли.
Час по-скоро в Лондон ме върни, драги мой кочияш.
Ах, каква глупачка се оказах аз!
Трябва ли да пеете? - Да, това повдига духа.
Върху мен има обратен ефект.
Лорд Рокстън? Дайте ми пистолета си.
Трябва да застрелям нещо. - С удоволствие.
Професоре!
Платото!
Точно според картата на Мендос!
Поздравления. - Благодаря.
Усилията ни бяха възнаградени.
Споменът за трудностите бледнее пред величието на приказната гледка.
Бяхме се доверили на падре Мендос и неговата карта
и отново не се бяхме излъгали.
Наистина съществуват пещери, както твърди той.
Благодарим на Бога, защото без помощта му
никога нямаше да изкачим непристъпната скала.
Пазете главите.
Лио.
Погледни!
Виж, това е игуанодон.
Глупости, игуанодонът е ходел на два крака.
Прав си, подобно на кенгуруто.
Боже! Ограниченията на енциклопедичния ум.
Оттук.
Тук няма нищо.
По дяволите!
Какво става? - Проходът е затрупан.
Това е единственият път нагоре.
Вижте това.
Барутен прах. Май е взривена.
Че защо ще я взривяват?
А сега, професоре? - Нямаме избор.
Трябва да заобиколим платото и да намерим път нагоре.
Каква красавица!
Вижте какво открих!
Каквото и да е то, сигурно съм го виждал стотици пъти.
Атласка пеперуда. - Атакус атлас.
Красива е, нали? - Много.
Експедицията си е ваша, но на ваше място...
бих върнал хората си у дома, преди да ги е сполетяла беда.
Всички са тук по своя воля.
Птеродактил! Това е птеродактил!
Челинджър, виж!
Какво има? - Къде е прасето?
Къде ни е вечерята?
Един птеродактил току-що я отмъкна, а ти ми носиш пеперуда.
Какво? - Къде?
Прекрасно!
Отче?
Трябва да е било лешояд.
Откога лешоядите отмъкват прасета от огъня? Беше птеродактил.
Амазонският лешояд е много едра птица и в тъмното...
Нима не вярвате на очите си?
Беше влечугоподобно. Нямаше пукнато перо.
Това е нелепо! Обиколихме половината плато.
Запасите ни застрашително се топят.
Погледнете тези скали. Няма път нагоре.
Отказвам да продължа нататък и да гоня Михаля.
Проф. Съмърли е прав. Провизиите ни свършват.
Да се връщаме, докато още можем.
Точно когато несгодите започнаха да си казват думата,
проф. Челинджър съзря някаква пътечка към върха.
Макар изнемощели от глад и умора, със сетни сили поехме нагоре.
Браво, господа. Вече не остана.
Хайде, Едуард.
Не режете високо!
Нужна ни е цялата дължина.
Идеално!
Госпожи и господа, обявявам моста за открит!
Можете да преминавате.
След теб, Джордж.
Аз... забравих благоприличието. Първо дамите.
Готови!
Агнес, не отивай.
Няма проблем, чичо. - Недей.
Няма страшно. - Тръгвай, Агнес. Безопасно е.
Чудесно се справяш.
Спокойно.
Браво!
Добре ли си?
Още малко.
Просто не гледай надолу.
Благодаря. - Браво, професоре.
Вземете му раницата.
Готов ли сте?
Лесно е. Както да вървиш по греда.
Дръжте се!
Не гледайте надолу.
Добре съм.
Много съжалявам. - Няма нищо.
Стъпка по стъпка.
Хайде, преподобни! Няма нищо страшно.
Отче?
Какво правите?
Спрете!
Чичо? - Отче, спрете, за Бога!
Агнес, недей.
Това място принадлежи на Дявола.
То не е част от Божието царство.
Чичо, моля те, недей!
Вие влязохте в царството на Сатаната.
Отче! - Той е луд.
Рокстън! - Държите ли здраво?
Добре ли сте? Дръжте се!
Държа се.
Дайте ръка.
Постигнахме целта си, но на каква цена?
Вече нямаме надежда за завръщане.
Но нищо не може да угаси ентусиазма на професора, открил новата земя.
Тези растения... просто не е възможно.
Виждал ли си някога секвоя и царска папрат заедно?
Не, разбира се. Те не би трябвало да виреят в едно полукълбо.
Чичо е добър човек и ме обича. - Показва го по странен начин.
Измисли онази глупост за курипури
и очевидно не иска нито вие, нито друг да се върне оттук.
Добре ли сте, г-це Клуни? - Да, благодаря.
Ще ида да потърся вода. - Вземете оръжие.
Може ли? - Моля.
Какво мислите за това? Орхидея ли е?
Не знам.
Да не изстинете. - Благодаря.
Фигаро.
Хапни си.
Браво!
Къде тръгна?
Фигаро!
Професоре!
Мили Боже, не може да бъде! - Игуанодон.
Без никакво съмнение.
Няма страшно. Те са тревопасни.
Агнес, ела.
Лио, виждаш ли как се придвижва? На четири крака.
Ние смятахме, че ходи на два. - Ние?
Ти само предполагаше.
Виждали ли сте нещо толкова забележително?
Прекрасен е.
Никога не съм вярвал... Не съм и мечтал за това.
Знам, Лио.
Знам.
Какво ще кажете на читателите си? - Нямам и бегла представа.
Вижте каква гадинка. - Господи! Убили сте Фигаро!
Осигурих храна за няколко дни. - Да го изядем?!
Няма да го препарирам. - Не изглежда апетитно.
В колежа съм ял и по-гадни неща. - Има ли признаци за мутация?
Печен ще е много вкусен.
Фигаро!
Явно е почитател на творчеството ви, г-н Малоун.
За някои хора може да се каже, че могат да омагьосат и птиците.
Но малцина според мен могат да запленят динозавър.
След като построихме лагера си,
проф. Челинджър тръгна да проучва този невероятен свят.
Какво, по дяволите, е това?
Лио, открихме леговището на птеродактилите.
Доказах тезата си.
Огромни са. - Размахът на крилете им е 5 метра.
Като се върнем в Лондон,
напомни ми да поканя ръководството на Кралското дружество
да се гръмне!
Какво правят?
Хранят малките си.
Доста алтруистично поведение. Това е изумително.
Погледнете. - Невероятно!
Лио, легни долу!
Никой досега не е виждал подобно нещо.
Сякаш сме се пренесли в праисторически времена.
Лио, бягай!
Професоре, бързо!
Бягайте!
Малоун, не стой така, а му помогни!
Едуард, извади проклетия револвер!
Стреляй! Не към нас!
Дай на мен, ти дръж пушката. Към гората!
Трябва да ходим въоръжени. - Трябва да се махнем оттук.
Лесно е да се каже. - Не се вълнувайте.
Имате ли нужда от помощ? - Засега не.
Видели сте какво ли не.
Били ли сте в по-опасна ситуация?
Нека си помисля.
Не. Спокойно мога да заявя,
че това е най-критичната ситуация, в която съм изпадал.
Не можем да слезем от платото, а благодарение на вашата потайност,
единственият, който знае, че сме тук, с радост ще ни остави да пукнем.
Оптимизмът ви е прекален.
Животът е игра. Философията ми е да я играя докрай.
Пък и нашата съдба толкова ли е важна?
Мъчно ми е за Съмърли. Той има семейство.
Едуард има своята Гладис.
Агнес...
загубата на хубаво момиче винаги е печална.
Но ние с вас, професоре...
кой ще жали за нас?
Искате ли?
Не, не, отговорността е моя.
Аз доведох тези хора тук и възнамерявам да ги върна обратно.
Добре казано. Пък и още имаме сили.
Вземете револвер!
Как е? - Добре съм.
Убеден съм. В добри ръце сте.
Що за звяр ни нападна снощи? - Беше алозавър.
С костни издатини и ръбове около очите.
Един от най-кръвожадните хищници. Истинско изчадие адово.
Виждате ли нещо?
Динозаври!
Цели стада. - А като снощния?
Не. Приличат повече на безобидния, на иг...
Игуанодона. - Да.
Има и езеро. Не е далече.
Колко голямо?
Като Уиндърмир.
Добре. Прясна вода.
Трябва да има и друг път надолу.
Трябва! - Ще те върнем у дома, Лио.
А междувременно мисли за прекрасните научни възможности.
Ти си виновен. Твоята суетност и вироглавие ни докараха дотук!
Аз само търсех истината.
Каква полза от нея, ако измрем всички?
Слизам!
Добре ли сте?
Добре ли си? - Да.
Наистина? - Да.
Какви са тези същества? - Някакво шимпанзе или орангутан.
Приличаха на хора.
На хора?
Да се махаме оттук.
Сладководно е.
Поне няма да умрем от жажда.
Вие пръв видяхте езерото. Редно е вие да му дадете име.
Гладис.
Езерото Гладис.
Езерото Гладис?
Аз мисля, че е много романтично.
Да, много.
Гладис! Тя ще е много горда.
Ще ни настигнат.
Мястото е подходящо.
Време е за вечеря. - Топлокръвна, ако може.
Познавахте ли добре лорд Рокстън в Лондон?
Само от светската хроника. Има скандална репутация.
Защо скандална?
Заради жени.
Не го вземайте насериозно, ако флиртува с вас.
Той флиртува с всяка срещната. Не влага нищо.
Не гледа сериозно на жените, а типът жени, по който си пада...
Разбирам. Как един лорд би харесал момиче, отрасло в джунглата!
Но грешите. Той ме харесва. - Замълчете!
Млъкнете! - Как смеете...
Бягайте!
Бързо!
Ставай, Едуард!
Не мога повече!
Давай!
Май му избягахме.
Не сме!
Бягай!
Пази се!
Стой там!
Сега!
Оттук.
Доста неприятна ситуация.
"Репортер оцелява на косъм след битка с динозавър!"
"Попаднали в капан, върху тях връхлита праисторическо чудовище."
Трябва да пишете за пресата. - Чета много детективски романи.
Амбицията ми е да пиша такива. - Сигурно ще ви бива.
Бяхте много храбра. - Без капана бяхме изгубени.
Така е.
Но кой го е изкопал?
Това сигурно е вечерята.
Едуард, да вземем пушките!
Едуард!
Кръв.
Не!
Реших, че са пленили и вас.
Кой? - Онези горски същества.
Ранен сте. - Дреболия. Изскочиха изневиделица.
Отведоха професорите. - Какво?!
Защо са им? - Не знам.
Стреляй от близко разстояние и ще уцелиш. Ясно?
Да побързаме, за да ги настигнем.
Вижте, канута!
Снишете се.
Идват насам. - Да се махаме.
Чакайте. Индианци, тук?! Може да ни помогнат.
А ако са враждебно настроени? Професорите може да не издържат.
Престанете!
Спрете!
Челинджър!
Виждам кръст. Може да са християни.
Или са обрали и убили някой мисионер.
Забелязаха раниците ни.
Говорят на индиански диалект, но има и португалски думи.
Ще се опитам да поговоря с тях.
Смърт на хората маймуни!
Приятели!
Ние сме приятели.
Приятели сме!
Не стреляйте!
Кои сте вие?
Хора от долната земя.
Имаме нужда от помощ.
Виждали ли сте такава жена?
Вижте й дрехите.
Казва, че който е убил маймуната, е техен приятел.
Кажи му, че аз го убих. И мога да убия още много с това.
Приличат на питекантропи, нали?
По очната кост и формата на челюстта.
Черепът е по-голям от очакваното.
Безспорно. Уникални са.
Ще ги кръстя "питекантропус челинджерис".
Стига да не възразяваш. - Млъкни!
Поне веднъж в живота си млъкни.
Прекрасни са!
На платото има хора!
Престанете! Спрете веднага!
Господи!
Винаги съм ти завиждал, Джордж. Учени като теб биват запомнени.
Смахнати бунтари, а не работяги като мен.
Без работягите за никъде не сме, Лио.
Аз също ти завиждам.
Ти имаш Хилда, децата...
А аз цял живот съм се прибирал в празен дом.
Непоносима ми е мисълта, че може да не ги видя вече.
Ще се прибереш при тях. Не!
Оттук!
Не!
Боже, помогни ми!
Господи, не!
Не стреляй повече, Джон!
Направете нещо!
Стига!
Те са опасни. Трябва да бъдат избити!
Те са нов вид и трябва да бъдат съхранени!
Моля те! Престани.
Спри веднага!
Спрете!
Колкото и кръвожадни да бяха тези човекоподобни същества,
нашето отношение към тях бе не по-малко жестоко.
Но как можехме да критикуваме лорд Рокстън,
след като той спаси професорите от толкова ужасна смърт?
Утешаваше ни мисълта, че няколко от съществата бяха пощадени.
Надявам се, че не съм се размекнал прекалено одеве в лагера.
Ни най-малко.
С никой друг не бих споделил съдбата на канибалско меню.
От другата страна на езерото се намира индианското селище.
Тук индианците могат да се пазят по-лесно
от нападението на кръвожадни динозаври.
Оказа се, че сме спасили сина на вожда им
и тази първа сполука от много дни насам
повдига духа ни.
Ахил!
Боях се, че си загинал.
Татко, отец Мендос се върна при нас.
Очевидно тези хора веднага разпознават авторитетната личност.
Той наистина е нетърпим.
Падре Мендос?
Той и дъщеря му ви благодарят, че сте върнали сина му.
Упорито ви наричат отец Мендос.
Защо? - Не знам.
Ние победихме нашите врагове!
Повече няма да се боим от хората маймуни!
Сега ще ги избием
и ще изчистим завинаги гората от тяхната воня!
Те трябва да умрат!
"Покръстването на диваците в Христовата вяра"
от нашия стар приятел отец Луис Мендос.
Хубавец, а?
Отец Мендос е "бащата, който бди над тях".
Той си е тръгнал, но те винаги са знаели, че ще се върне.
Дедите им са открили белите хора. - Португалската експедиция.
Били са почти мъртви.
Довели ги тук и те се оженили за жени от тяхното племе.
Питайте го как са дошли дотук.
Пътят надолу вече е затворен за тях. - Как така?
Когато бил дете, при тях дошъл човек.
Те не разбрали, че е самият Дявол. - Дявола?
Може ли?
На тръгване Дявола затрупал пещерата, за да ги накаже.
Това явно е входът към пещерата в подножието на платото.
Щом Дявола я е взривил, значи е разбирал от експлозиви.
Виждаш ли, природата невинаги заличава един вид,
за да еволюира друг.
На това плато съществува уникален баланс,
позволяващ на маймуните, индианците и динозаврите да живеят съвместно.
Фантастично, нали? - Несъмнено.
Ще се завърна с добре екипирана експедиция, за да проуча въпроса.
Но в момента съм по-загрижен как ще се измъкнем оттук.
Мари.
Мария.
Ти се казваш Мария, така ли?
Джон.
Агнес, кажи на Мария, че храната е чудесна.
Отдавна не съм ял нещо толкова вкусно.
Тя ти благодари за комплимента,
но не е приготвила храната. Убила я е.
Жените от племето ловуват и воюват наравно с мъжете, докато се задомят.
Селището им е естествена крепост. Защо тогава ходят оттатък езерото?
За храна?
Тук имат сигурност, но твърде малко други неща.
Трябва да ловуват в гората. - Сигурно е опасно.
Целият им живот е опасен.
Благодаря.
Това внимание те ласкае, нали?
Завиждаш, защото не обожествяват теб!
Искам да си ида у дома, Джордж.
Какво става, Агнес?
Казва, че утре маймуните ще бъдат убити пред цялото племе.
Носят зъл дух.
Този ще бъде умъртвен в чест на лорд Рокстън.
Кажете им, че са много мили, но да не се тревожат заради мен.
Никого няма да убиват! Заявете им го ясно, Агнес.
Казва, че те трябва да умрат. Иначе ще докарат беди на селото.
Забранявам! - Не мисля, че трябва да се месим.
Тези създания са липсващото звено между животното и човека,
живо олицетворение на еволюцията. Трябва да ги изследваме.
А после? - Ще ги върнем обратно тук.
Убийствата трябва да спрат. Ясно ли е?
Падре Мендос каза.
Вие унижихте сина на вожда. - Не можеше да го остави да убива.
Не можете да промените обичаите им.
Може би, но мога да спася тези нещастници.
Засега да.
Може да ви се сторя безсърдечен,
но не виждам полза от сантименталностите.
Ако ни нямаше, тези същества досега щяха да са мъртви.
Но ние сме тук.
Не мисля, че ще ви благодарят за състраданието.
Никога ли не изпитвате жалост към животните, които убивате?
Не. Не повече, отколкото те биха ме жалили.
Но животните нямат морал, а само инстинкт.
Вие сте човешко същество. Имате избор.
Явно не разбирате жестокостта на природата.
Може би.
Но започвам да разбирам вас, лорд Рокстън.
Май го засегнахте. - Съмнявам се.
Той постъпва както разбира.
Признайте, че много ни помогна.
Не съм неблагодарна, но просто го мислех за друг човек.
Така започна животът ни в селото.
Оттам наблюдавахме праисторическия свят,
където красотата и жестокостта тъй често си съжителстваха.
Дръпни си.
Проф. Челинджър се радва на божествен статут сред индианците
и очаква да заеме мястото си в учебниците по история,
пренебрегвайки дребната подробност как ще се върнем в цивилизацията.
Затова пък проф. Съмърли не мисли за друго
и майстори какви ли не средства за бягство.
Благодарен ми е за помощта, която му оказвам.
Лорд Рокстън се чувства като у дома си,
а индианците го приемат като свой - ловец сред воини.
Само присъствието на маймуните смущава покоя на селото,
но докато се ползват от закрилата на Челинджър, те са в безопасност.
Рокстън е велик ловец!
Проста работа.
Докато седмиците се нижат, ние се възползваме максимално
от принудителния си престой в тази невероятна страна.
Чудесата на тази земя наистина нямат край.
Това ли е твоят избраник?
Ако си съгласен.
Той е добър ловец и е достоен за дъщеря ми.
Сърцето, благодаря.
Благодаря.
Давам ти и своето сърце.
Уви, не разбирам какво казваш.
Каква е тази ужасна смрад?
Птеродактилско гуано!
Цял ден газя в тор.
Виж, погребват малкото.
Лио!
Ела.
Май копаят гроб. Виждаш ли?
Невероятно! - Виж цветята.
Още един пример, че имат ритуали.
Джордж, какво правиш? - Наблюдавам.
Здравей.
Ще съм много поласкана, ако някой кръсти езеро на мен.
Питам се дали някога ще видя отново Гладис.
Разкажи ми за нея.
Тя има най-сините очи на света,
най-сладката устица
и цялата трепти от изящество и деликатност.
Има малки ръчички и краченца.
Да не е джудже?
Извинявай.
Сигурно е много изискана. - Да.
Понякога корабите носеха в мисията английски модни списания.
Отпреди месеци, разбира се.
Там пишеше за това как да флиртуваш и как да станеш популярна.
Но понеже само чичо беше наблизо, нямаше как да практикувам.
Какво правиш?
Ще поплувам в езерото на годеницата ти.
Ела де!
По-студено е, отколкото изглежда.
Толкова е хубаво тук!
Ако не беше Гладис, щеше ли да ти се тръгва?
Сигурно не.
Татко, разреши ми да ги убия. - Не бива.
Нека ги убия!
Накарайте ги да млъкнат. - Как бих могъл?
Плашат индианците. Те не разбират защо защитавате враговете им.
Отец Мендос греши. - Забранявам ти!
Неотдавна те искаха да ви изядат. - Бях източник на белтъчини.
Едуард!
Селото!
Млъкнете!
Не ги закачай! - Не се бъркайте, за Бога!
Слава богу!
Людоеда! Бягайте!
Людоеда! Вземете оръжията!
Бягайте!
Те са ги извикали! - Точно така.
Видяхте ли какво направихте?
Намесата ви погуби селото. Дано го съзнавате!
Какво правиш? - Имаш ли нож?
Агнес, Едуард! Махайте се оттам!
Джон, дай ми ножа си! - Зарежи ги.
Дай го!
Хайде.
Защо не мърдат?
Бягайте!
Време е за слонската пушка.
Мария!
Пази се!
Давай, Едуард. Можеш!
Още не.
Още не, казах! Другата цев!
Чакай!
Стреляй.
Стреляй, Едуард!
Дръпни проклетия спусък!
Не беше зле. - Добре ли сте?
Браво на теб!
Добре ли си?
Браво!
Ама че гнусотия!
Сега пък какво?
Разчистих пещерата! Пътят е свободен! Може да си вървим!
Елементарна химия. Но в комбинация правят чудесен експлозив.
Не знаех, че ще стане. Палеонтолог съм, не минен инженер.
Някога четох за диамантените мини
и как са използвали малки заряди, за да отпушват галериите!
От въглища и птича тор!
Какво е станало?
Ти беше прав... сине мой.
Вече не сме в безопасност. - Почакайте тук.
Белите хора докараха смърт и разрушение.
Те не са виновни, Ахил.
Не мога да те оставя тук.
Той не е отец Мендос.
Той е Дявола!
Мария, ела с мен. - Хайде!
Мария!
Джон!
Не го местете!
Вървете.
Аз ще ви прикривам.
Тръгвайте!
Не можем... - Хайде, нямаме избор!
Ахил, спри!
Съжалявам, братле,
трябва да ги оставиш да си идат.
Бързо.
Оттук!
Слава на Бога! Отново сме в истинския свят!
Доста път ни чака, докато се върнем у дома.
Трябва да вървим.
Не знам колко дълго Рокстън ще ги задържи.
...и време за умиране... - Чичо!
Агнес?
Агнес!
Да... аз съм.
Внимателно.
Спокойно, вече сме в безопасност. - Но не благодарение на вас.
Заради човекоподобните, нали? - Бог създаде човека по свой образ.
Създаде го по свое подобие. Те не са хора. Как може да са?
Затова ни зарязахте там. Затова сте взривили пещерата.
Върни се с нас в мисията.
Не, трябва да остана тук. Бог ми проговори.
Не бива да позволя никой вече да открие това място.
Не можете да потулите истината, както срутихте пещерата.
Това място е дяволско! То не е част от царството Божие!
Отче, чуйте ме. Трябва да се върнете с нас.
Никой... няма да се върне обратно.
Той е луд.
"И Той вдъхна в ноздрите му жизнено дихание
и човекът стана жива душа." - За Бога!
Бях нападнат от динозаври и почти изяден от маймуни!
Сега си отивам при семейството и вие няма да ме спрете!
Пуснете!
Лио!
Трийсет години...
са твърде много, за да живееш...
в съмнение.
Дали Бог ще ми прости?
Бог е милостив, нали?
Погребахме пастор Кър в подножието на платото
и отложихме тръгването си с надеждата, че Рокстън се е спасил.
Уви, чакането бе напразно
и с натъжени сърца поехме по дългия път за дома.
Да си починем малко.
Трябва да успеем.
Агнес, много съжалявам.
Онова там не беше чичо ми.
Не и човекът, когото познавах.
Той умря в името на вярата си.
Професоре!
Отговорно мога да заявя, че сме спасени.
Експедицията на Челинджър?!
Пазете онзи сандък!
Внимателно!
Чупливо е.
Лио! Насам!
Проф. Челинджър!
Две думи за пресата!
Светът гори от любопитство след вашите дописки.
Колегите ми и аз имаме ексклузивен договор с "Дейли Газет".
Отслабнал си. Не си се хранил добре.
Не съвсем. - Сигурна бях.
Поръчах на готвача за вечеря говеждо руло и пудинг с глазура.
През всичките години на брака ни не си казвала по-прекрасно нещо.
Деца! Колко сте пораснали!
По-добре тръгвай. Сигурно гориш от нетърпение да я видиш.
Да.
Да...
Е, довиждане. - Довиждане.
Благодаря.
Агнес!
Малоун! Колосална работа! Удари Аркрайт в земята.
Лорд Брас каза, че не е чел по-вълнуващо нещо.
Благодаря, г-н Макардъл. - Викай ми Хорацио.
Вие сигурно сте Агнес. Аз съм Хилда Съмърли.
Приятно ми е. - И на мен.
Това е Ел Дорадо!
Няма да пожалим средства, за да докараме тези същества тук.
Това ще е най-голямата сензация от шоуто на Бъфало Бил насам.
Проф. Челинджър няма да е съгласен. - Не ни трябва разрешението му.
Ела, лорд Брас иска да те види. - Първо ще се обадя на един човек.
Значи ще се видим на лекцията.
Едуард!
Трябваше да ме предупредиш. - Исках да те изненадам.
Е, изненада ме.
Очаквах да те видя на кея. - Не можах да дойда.
Едуард, това е г-н Артър Хеър.
Артър, това е Едуард Малоун.
Следях дописките ви от експедицията в "Газет".
Великолепно!
Вие сте много смел. - Не особено.
Простете, ще може ли да поговоря насаме с г-ца Илингуърт?
Не смятам, че ще бъде уместно. Гладис е моя годеница.
Ваша годеница? - Да.
Няма ли да ни честитиш?
Малко внезапно е. - Беше любов от пръв поглед.
Направо я заплених.
Аз кръстих езеро на теб! - Езеро? Колко мило!
Честито, г-н Хеър. - Благодаря.
Вие сте истински щастливец.
Явно го приемаш добре, но...
Обещай ми, че няма да извършиш някоя глупост.
Обещавам.
Желая ти всичкото щастие на света. От все сърце.
И ти благодаря.
Г-н Хеър, смятате ли, че сте тип "герой"?
Герой? За Бога, не.
По-скоро солиден, усърден и скучен.
Но пък Гладис харесва това.
Професоре!
Защо "Експедицията на Челинджър"? - Виждали ли сте Агнес?
Не вярвам да дойде. Лондонските тълпи я стряскат.
Какво има в проклетия сандък? - Ще видиш.
Дами и господа!
Не много отдавна аз стоях в същата тази зала
и казах, че същества, смятани за изчезнали преди милиони години,
още бродят по Земята.
Бях заклеймен като лъжец и измамник.
А враговете ми ме нарекоха с още по-обидни епитети.
Днес вие ще узнаете какво открихме в нашия изгубен свят.
Пригответе се да бъдете изумени.
Този триумф е и ваш, скъпа моя.
Те ще оберат всички лаври, ако им позволите.
Дами и господа,
невероятна история, ще кажете вие.
Но аз не ви моля просто да вярвате на думите ми.
Ще повярвате ли на собствените си очи?
Г-н Малоун, помогнете ми, моля.
Едуард!
Обичам я. Влюбен съм в Агнес.
Естествено. Тя е прелестно момиче. - Дали ме обича?
Откъде да знам? Питай нея. Хайде.
Хайде, миличко.
Дами и господа,
представям ви "птеранодон съмърлиензис".
Да го снимаме! - Никакви снимки, моля.
Казах никакви снимки!
Моля, върнете се по местата си!
Моля ви!
Като президент на Кралското дружество,
настоявам това нещо да бъде заловено!
Моля всички да седнат!
Някой да затвори онзи прозорец!
Проф. Челинджър!
После ще отговарям на въпроси. Сега си вървете.
Професоре!
Открихте ли злато на платото? - Моля ви!
Има ли минерални ресурси?
Млъкнете!
Ела, миличък.
Опитай бекона.
Лорд Рокстън привличаше ли ви? - Колко време прекарахте заедно?
Запазете спокойствие!
Дами и господа, моля ви!
Ето така ще стане.
Какво ще стане с динозаврите, ако кажем къде е платото?
Ще ги използват като атракция. - Нищо не можем да сторим.
Можем, професоре. Те ще унищожат всичко.
Ще бъдеш най-известното същество в света.
Моля те, върни се!
Професоре, чуйте!
Идиот такъв!
Махайте ми се от пътя!
Най-добрите дресьори са готови да отплават.
Бих казал...
Хитър номер, не мислите ли? - Браво, професоре.
Не вярвах, че ще се хванат. - Добре маскиран амазонски лешояд.
Господа, уверявам ви, че това не беше лешояд.
Полудяхте ли? - Има опасност платото да загине.
Животните няма да преживеят контакта с външния свят.
Не можете да спрете прогреса. - Това ли наричате прогрес?
Спомнете си какво стана, когато се намесихме. Рокстън беше прав.
Ние им донесохме само беди. Този път ще е по-лошо.
Той е прав.
Не мога да направя това.
Това е моят шанс да вляза в историята
рамо до рамо с Галилей, Нютон, Пастьор!
Ще бъда сред най-великите учени. Съжалявам, няма да го направя.
Дами и господа!
Дами и господа, уверявам ви...
Дами и господа, динозаври...
Нали не ми повярвахте наистина?
Та вече сме в 20-и век!
Проф. Илингуърт, не се хванахте, нали?
Нито за миг.
Никой, който познава амазонския лешояд,
не би се хванал на такъв евтин трик.
А дописките ти в "Газет"?
Откъси от новия ми роман. Има ли издател тук?
Пълни глупости!
Извинете, какво е станало? - Било е лъжа. Нищо не са видели.
И този Малоун с дописките му в "Газет" - пълна фантасмагория.
Сам е измислил всичко.
Постъпи... - Глупаво, знам.
Геройски.
Изглеждаш прекрасно.
Не трябваше ли да си при Гладис?
Работата е там, че...
че тя...
Тя ме отблъсна.
Но не й се сърдя. Дори съм щастлив, защото...
Защото обичам теб.
Гладис те е отблъснала и затова сега обичаш мен.
Не!
Никога не съм обичал Гладис. Мислех, че я обичам,
но в теб съм влюбен...
сякаш...
откакто се помня.
Както и да е. Агнес...
надявам се, че и ти изпитваш нещо към мен.
Дано не ви се стори нецивилизовано, че ви целувам първа, г-н Малоун.
Ще трябва да ме научиш да се държа като изискана дама.
Харесвам те такава, каквато си.
Щяха да ни окичат с лаврови венци.
Вече никога няма да ни приемат насериозно.
С Лио имаме могъщи приятели в академичния свят.
Ще възстановим репутацията му. - А моята?
И без това не искам катедра в Оксфорд.
Има много бумащина.
Много скоро ще учудиш света с някое ново откритие.
Впрочем, някой ми е пратил твърде интересна карта.
Ако е автентична, ще ме заведе право в изчезналата Атлантида.
Довиждане, Лио.
Когато дойдеш пак в Лондон, заповядай у нас на вечеря.
Няма да е скоро, но благодаря.
Така...
Значи са ти дали отговор.
Какво ще правиш сега?
Тъй като кариерата ми на журналист приключи,
реших да пробвам перото си с някой детективски роман.
Точно това трябва на света.
Ако се нуждаете от помощ при следващата експедиция...
Ще се обадя.
Лорд Джон Рокстън умря така, както живя: като неспокоен дух.
Той обичаше широките хоризонти и опасностите на неизвестността.
Не беше роден за спокоен дом с жена и челяд.
От всички храбри постъпки в живота му най-смелата бе накрая,
когато пожертва живота си за своите приятели.
Той ще живее вечно в нашите сърца.
Превод и субтитри: МАЯ ИЛИЕВА
Редактор БОРЯНА БОГДАНОВА
Синхронизация: MaStErChO