субтитри от YavkA.net
П А Д А Н Е Т О
Имало едно време в Лос Анджелис...
Сестра Евелин Аз хвърля пуртокал сфещеник
Аз обича те Александрия
Сестра Евелин. Сестра Евелин!
Имам съобщение за вас. На английски!
Заповядайте. - Благодаря.
Вижте, списък с всички пациенти, които сме имали в отделението
през последния месец.
Благодаря ви, сестро.
Рентген
Не се четат чужди бележки.
Ти ли си Александрия? - Да.
Бележката ти влезе през прозореца и се приземи в скута ми.
Дори не я разбрах, написана е на китайски.
Като не си я разбрал, не си разбрал. Не е за теб.
Казвам се Рой.
Как си нарани ръката? - Паднах.
Аз също. - Берях портокали.
Така ли било?
Как ходиш до гърнето?
Не ходя. Оставят ме да го правя тук.
В леглото? - Да, точно така.
Не вярвам.
Хей, Александрия!
Знаеш ли, че си кръстена на Александър Велики,
който е най-великият воин на всички времена?
Да. И бележката ми не е на китайски, на английски е.
Хей. Виждам те, ела при мен.
Виждам къде си се скрила.
Александрия?
А знаеш ли, че той също е търсил послание?
Изгубил се.
Едва не умрял, разделен от армията си.
И намерила ли посланието? - Моля?
Намерила ли е посланието? Александрия Велика.
Знаеш ли какво? Ще ти кажа, ако дойдеш при мен.
Хайде, вземи онзи стол.
Точно така. Гледай да не си счупиш другата ръка.
Благодаря. - Няма за какво.
Какво има в кутията ти? - Неща, които харесвам.
Които си откраднала ли? - Не.
Една снимка.
Откъде взе слона?
Мой приятел на работа ми го даде.
От Индия е.
Виж - това е конят ми,
а това е баща ми. - Така ли?
Има същия процеп между зъбите, сигурно е семейна черта.
Да. А това е домът ми. - Нима?
Беше домът ми. - Какво му се случи?
Изгориха го. - Кой го изгори?
Сърдити хора.
Съжалявам да го чуя.
Казах, че съжалявам да го чуя.
Сърдити хора.
Да, разбрах, просто съжалявам, че домът ти е изгорял.
Защо Александър
не е избягал от онези сгради на коня си?
Ако се е бил загубил... - Какво?
Защо Александър не е избягал от насред онези сгради...
От онези сгради на коня си?
Ами...
Преди всичко, не е имал кон, защото убили коня му в битка.
И въобще не бил насред някакви стари сгради.
Бил се изгубил насред необятна пустиня, пълна с оранжев пясък,
придружен само от шепа мъже.
Но нямали никаква вода.
Вижте!
"Господарю, всяка надежда е загубена.
Изглежда могъщата ти армия най-накрая ще бъде победена.
Не от персийците, а от собствената ни алчност и лакомия за вода.
Този шлем съдържа последните ни запаси.
О, царю, вярвам, че мъдростта ти ще спаси всички ни."
Защо? - Защо?
Моля?
Защо?
Ами... Защото нямало достатъчно вода за всички им и...
По този начин Александър Велики искал
да покаже на армията си, че всички са равни...
Каква глупост. - Имаш ли по-добра идея?
Александър излял водата,
вместо да даде на всеки войник по мъничко.
Да.
Не решавате вие.
Защо не дойдеш пак утре и ще ти разкажа друга история?
Епичен разказ за любов и мъст.
Знаеш ли какво означава "епичен"? - Не.
Тук нещо още ме стяга, сякаш не мога дори...
Означава много дълга история, и се развива в Индия.
... и слон е седнал на гърдите ми.
Трябва да сте възстановен. - Хайде.
Искам да ме прегледате. - Ще дойдеш ли утре?
Лично вие. Не съм съвсем добре!
Отокът, изглежда, е спаднал.
Знам колко много ви боли.
... с чувство за хумор!
Следващите няколко седмици болката ще утихне. После - нова операция.
Като предишната ли?
Ще се наложи и вие да вложите усилие, нали знаете?
Виждаш ли това?
Хайде, ела.
Да се върнеш преди обед. - Добре.
Лед
Александрия, дръпни се от леда.
Виждам те. Ако го ближеш, ще се разболееш.
Отивай да играеш. Хайде!
Следващия път ще залепя устните ти и ще те откарам.
Имаш късмет, че умря само конят.
Скачането от железопътен мост също си беше самоубийство.
И ако си се опитвал да впечатлиш нея,
Синклеър вече се справи по-добре от теб.
Сещаш се - актьорът.
Онзи в главната мъжка роля. - Знам кой е.
Всяко зло за добро, няма съмнение. - Изтегли друга карта.
Преди злополуката ми
не получавах предложения. - Дама купа.
А сега кракът ми е бил посичан от диваци,
прегазван от колесници, отсичан от дървосекачи.
Бог ми е свидетел, даже беше пронизан от харпун. Работя неспирно.
Това е двойка пика.
Студиото иска да постъпи справедливо.
Простете, г-н Сабатини. - Приеми парите.
Както и да е, скечовете не са за теб, Рой.
Ти си школуван човек. - Не бях аз.
Съвет от един сакат към друг... - Не го направих аз.
Не аз хвърлих портокал по вас.
... никоя жена не си струва да се самоубиеш за нея.
Човекът е филмова звезда, за бога.
Приятелят ти пират ли беше?
Случва се да е.
Така ли си е наранил крака?
Не, той... Прави трикове за филми.
Сещаш се - кинофилми.
Подвижни картини.
Не съм гледала от тях. - Не изпускаш кой знае какво.
И ти ли работиш същото като приятеля си?
Само веднъж.
Сега ще ми разкажеш ли историята?
Каква история? - Епичната.
Добре.
Така, затвори очи.
Какво виждаш?
Нищо.
Потъркай ги.
Можеш ли да видиш звездите?
Да.
Било звездна нощ.
Четирима мъже чакали търпеливо на един малък остров,
опасан от спокойното море.
Но това спокойствие било само привидно.
Защото точно в онзи момент
индианец с превързано бедро доплувал до тях.
Кажи ми, индианецо.
Вярно ли е?
Луиджи, какво дали е вярно?
Губернатор Перфидний ще екзекутира близнака ти утре сутрин.
Клетият ми брат.
Общо те били петима.
Свързвало ги само едно нещо -
ненавистта им към губернатор Перфидний.
Първият бил бивш роб - Ота Бенга.
Той и брат му били родени в робство
само за да пълнят касата на злия губернатор Перфидний.
Един ден, докато се трудели пряко сили на полето...
Съкрушен от смъртта на брат си, той освободил робите
и се заклел, че ще бъде отговорен за смъртта на губернатор Перфидний.
Харесвам го.
Освен него там бил индианецът,
който винаги заглаждал веждата си, когато се чувствал тревожен.
Според мълвата индианецът бил женен за най-красивата индианка на света,
но никой не я бил виждал.
За да провери дали е истина,
Перфидний се предрешил като прокажен,
но щом зърнал отражението й, останал поразен.
Индианецът залостил вратите на своя вигвам и застанал на стража.
Нямало как да знае, че пази празен дом,
защото жена му вече била отвлечена от злия губернатор Перфидний.
Но индианката отказвала да му се покаже
и Перфидний заповядал да я хвърлят в Лабиринта на отчаянието.
В крайна сметка тя осъзнала, че има само един изход.
Докато скърбял за смъртта на жена си,
индианецът дал кръвен обет да не погледне друга жена
и да причини смъртта на губернатор Перфидний.
Харесвам и него.
Луиджи бил специалист по взривове.
Щом Перфидний научил за силата на новите му бомби,
наредил да бъде прокуден пред очите на всички.
Когато се завърнал, Луиджи узнал, че всички се крият от него,
защото дори разговорът с него щял да бъде наказан със смърт.
Но когато собственият му свещеник отказал да чуе изповедта му,
Луиджи се заклел,
че ще бъде отговорен за смъртта на губернатор Перфидний!
Следващият на острова бил английският естествоизпитател
Чарлс Дарвин.
Той обичал всички живи създания -
твари, растения, всичко живо.
Дарвин винаги бил придружаван от своя срамежлив колега с бляскав ум -
маймунката Уолъс. - Какво каза, Уолъс?
Не знам защо фламингите са розови.
Макар че били развили много теории заедно,
те все още търсели нещо. - "Флутуре"!
Какво? - Пеперуда.
Позна.
Всъщност била много определена пеперуда,
наречена Американа екзотика.
Един ден Перфидний им изпратил мъртва такава.
Пеперуденият риф.
И този Перфидний, той... Лош човек ли е?
И още как.
Пеперуденият риф -
там губернатор Перфидний решил да изпрати нашите герои.
За да им се надсмее,
надявайки се, че докато се борят за оцеляване,
ще се погълнат един друг.
И така буканиерите останали в капан на този остров.
Какво значи "буканиер"?
Ами нещо като пират. Пират и буканиер са донякъде едно и също.
Но аз не обичам истории за пирати.
Ти беше тази, която поиска история за пирати.
Не съм. - Напротив, поиска.
Просто исках да разбера дали приятелят ти е пират.
Защо? - Защото има само един крак.
А, вярно!
Е, не е история за пирати, а история за бандити.
В интерес на истината, маскираният ни герой дори не умеел да плува.
Трябва да се науча да плувам.
И накрая, малко се знаело
за Маскирания бандит с процеп между зъбите.
Като баща ми ли? - Да, баща ти.
Освен това, че той и неговият брат близнак - Синия бандит,
избягали от екзекуцията на испанския губернатор Перфидний.
Тъй като знаели, че шансът им да оцелеят поотделно бил по-висок,
двамата братя се разделили
и се заклели, че ще убият губернатор Перфидний.
Трябва да скроим план!
Трябва да се измъкна от този остров и да спася близнака си.
Какво?
Моля?
Всички слонове?
Предлагам да...
Имам идея.
Дарвин! Страхотна идея!
Хайде, Ота Бенга!
Довиждане, прекрасни ми приятелю! На добър път!
Дарвин!
Ти си гений! - Задължен съм ти!
Откъде ти хрумват тези идеи?
Какво има, приятелю?
Колко тъжно. Терзанията на този свят са докарали човечеца до лудост.
Не е вярно!
Каза, че е изпратен от своята мистична религиозна общност
да ни помогне с губернатор Перфидний и испанските му поддръжници.
Някога тази местност била тучна гора,
изпълнена с живот от птичи песни и свещени дървета.
Но Перфидний заповядал да изгорят всичко.
Казва също, че птиците са в безопасност в корема му,
но трябва да внимаваме, защото само най-издръжливите ще оцелеят.
Кажи му, че не ни е притрябвал мистик.
Поели сме на опасна мисия.
Трябва да бързаме към крепостта, за да спасим близнака ми.
Той само ще ни забави.
Риба, сеньор!
Риба! Риба!
Риба, господарю, риба!
Отдръпни се, приятелю.
Преди да успееш да кажеш "бум", ще съм отворил тази порта.
Мъдри мистико, прости ми за проявеното неуважение.
Без съмнение, имаш талант за стълкновения.
За мен ще бъде чест, ако се присъединиш към нас
в нашата одисея.
Трябва да спасим брат ви!
Но първо...
... малко изпитание.
Не може да спреш сега. - Само ще си поиграем.
Искам да излезеш и да докоснеш един от пръстите на крака ми.
Няма пък, продължи историята. Какво станало със Синия бандит?
Не, няма да отнеме много,
просто излез и пипни някой пръст. - Добре.
Пипам кутрето ти. - Не!
Моля те. Моля те, не ми казвай кой пръст е, трябва да позная.
Това е целта на играта. Разбра ли? - Докосвам един пръст.
Докосвам един.
Палецът ми ли докосваш?
Истината ли казваш?
Виж.
Наистина.
А! Познах ли? - И какво станало?
Какво станало с брат му?
Спасил ли го? - Не, не. Измисляше ли си?
Не, не. Истината ли ми каза преди малко?
Да... Не. Казвах истината.
Не, каза "не", значи не си казвала истината.
Не, казах я.
Истината ли каза? - Да.
Когато ми пипна пръста преди малко?
Малка лъжкиня такава. - Не.
Александрия, излъга ли ме?
Докоснах палеца ти.
Трябва да побързаме!
Искаш ли да довърша историята?
Маскирания бандит пристигнал твърде късно в Салона с полилеите.
Перфидний вече бил измъчвал брат му и екипажа му
и ги бил обесил.
Стига толкова. Това тук не е цирк. Не е детска площадка за твоите...
Моля те... Чуваш ли ме?
Махай се оттук!
Не я закачай. - Ела, ела тук, миличка.
Пусни ме! Проклет префърцунен хлапак!
Разкарай се!
Не, недей, съкровище, ела при мен, ела, при мен. Хайде.
Тате? Тате! - Какво искаш?
Не се чувствам добре. - Тате!
Какво искаш? - Пак го прави.
Ще престанеш ли? Остави го на мира!
Какво е това? - Храна.
Откъде я взе? - От параклиса.
Извинявай, че ти се развиках.
Бях ядосан. - Няма проблем.
Да не се опитваш да спасиш душата ми?
Разбираш ли ме? - Какво?
Разбра ли какво имах предвид? - Ти какво каза?
Попитах дали се опитваш да спасиш душата ми.
Дай ми я. - Какво означава това?
Хостията. Тя е...
Какво?
Хостията - нещото, което ми даде, то е...
Спасява душата на човек.
Кое нещо, което съм ти дала?
Малкото парченце хляб, което ми даде току-що.
То спасява душата на човек.
Какво? Какво? - Да не би да се тревожиш за мен?
Какво?
Спасява душата на човек. Знаеш ли какво значи "душа"?
Не. - Тя е нещо като сила.
Защо стария човек държи зъбите си в чаша нощем?
Там държи своята сила, своя дух.
Духът му е в онези зъби.
Да.
Гледай ти, на теб ти липсва малко сила.
Точно най-отпред на устата.
Параклисът е в главната сграда, нали така?
Да. Какво станало с Черния бандит?
Съжалявам.
Няма нищо.
Държат лекарствата в главната сграда, нали?
Да.
Онуй, що ми бе отнето, нивга не ще бъде заменено.
Брат ми...
Защо говори така? - Защото е баща ти.
Но баща ми е мъртъв.
Моля?
Добре, как да говоря... Как искаш да говори?
Мисля колко щастливи бяхме с теб... - Нормално, като теб.
Можех да те спася, но бях слаб.
Скръбта ми е обагрена в кървавочервено от желание за мъст.
Вече съм по-силен.
Ще пребродя четирите краища на Земята,
ще открия губернатор Перфидний и ще го убия с радост.
Кълна се в честта на Синия бандит,
ще покося него и всичко, което му е мило.
Ще го унищожа!
Него и всичко испанско.
Аз си мислех, че той е испанец.
Не.
Бил французин.
С мен ли сте, бандити?
Да, капитане! - Да, капитане!
Къде сме?
Дарвин!
Накъде?
Дарвин! Накъде да поемем, за да намерим губернатор Перфидний?
Казах му аз да не слага картата при буболечките.
Загубихме ли се? - Съжалявам, капитане.
Хей! Недей!
Хей!
Не бива да я ядеш, отровна е!
Какво казва?
Казва да го следваме до по-тучни пасища!
Моля? - Казва, че там долу било по-тучно.
Тучно ли? Къде долу?
Откъде да знам? - Към по-тучни пасища!
Забави малко!
Птиците в корема му искат по-тучни пасища!
Хей, наистина е по-тучно там долу.
По-тучни пасища.
По-бавно!
Моля те, недей да тичаш! Отровата действа по-бързо, ако тичаш!
По-бавно.
Отровна е.
Какво?
Дава ни насоки.
Роби!
Знамето на Перфидний.
Трябва да освободим робите.
Я кажи, Александрия, можеш ли да четеш на английски?
Все спираш на едно и също място - когато е много красиво
и интересно.
Само се чудех дали можеш да четеш на английски.
Можеш ли?
Можеш ли да четеш на английски? - Да.
Какво е това? - Хартия.
Не. Това какво е?
М-о-р-ф-и...
Три.
Какво пише тук? - "Три".
Добре се справяш.
В последно време не спя добре и не мога да си спомня историята.
Трябват ми малко хапчета.
Трябват ми едни хапчета в шишенце, на което е написано това.
"М-о-р-ф-и-три" ли?
Да. А те са в главната сграда.
В онази стая в главната сграда.
Разбираш ли?
Помоли главната сестра. - Моля теб като приятелка.
Но това е кражба. - Не е. Не и ако е от необходимост.
Същото е, като да откраднеш хляб от църква.
Ще ги помоля вместо теб. - Не.
Това е бандитска тайна.
Нуждая се от хапчетата, за да довърша историята, разбираш ли?
Ще го направя. - Не мога да ги взе...
Благодаря.
Красива си.
Защо слагаш червено на бузите си?
Защото така изглеждаш хубава.
И също така здрава.
Не забравяй, върни се преди обед. - Знам!
Александрия, днес няма ли да ближеш леда?
Не, благодаря! Довиждане!
Едно ухапване може би. Но цяло гнездо змии?
Склад с лекарства
М-о-р-ф-и-три. М-о-р-ф-и...
М-о-р-...
М-о-р-ф-и-три.
Важно е да ме чуете. Трябва да помислите за другите си деца.
Много съжалявам.
Трябва да предупредите другите си деца за звука на гърмящи змии.
Опасно е по това време на годината,
има змийски гнезда из целия район.
Събуди се! Събуди се! Трябва да станеш, или ще те разрежат.
Ставай! Ставай веднага и покажи на тези хора, че спиш.
Тези хора ще те накълцат, ако не станеш. Ставай!
Ставай. Не е смешно!
Моля те, да се махаме оттук!
Ела. Ела при мен!
На мен постоянно ми се случва.
Просто трябва да се преоблечеш
и да скриеш мокрите дрехи, докато изсъхнат.
Знаеш ли какво правя, когато нещо ме изплаши?
Казвам вълшебните думи.
Ала-бала, ала-бала. Ала-бала! Да те няма!
Да се поупражняваме заедно.
Вълшебните думи.
Ала-бала, ала-бала, ала-бала, да те няма!
Взе ли онова, за което те изпратих? - Да.
Ето го. - Така ли?
Има само три.
Ти ме помоли за три. - Не, помолих за цяло шишенце.
Обаче написа "м-о-р-ф-и-три". - Шишенцето пълно ли беше?
Имаше ли още хапчета в шишенцето? - Да.
Какво направи с тях? - Изхвърлих ги в тоалетната.
Но ги изхвърлих, защото ти беше написал
"м-о-р-ф-и-три". - Не...
Ще ти помогнат ли да спиш?
Евентуално да подремна.
Трябва да освободим робите. - Освободили ли робите?
Излез, Перфидний.
Досущ като пеперуда.
Е, защо пак е с маска?
Не иска да я уплаши.
Тя не знаела нищо за него, а той знаел всичко за нея.
Цветът на очите й...
Кафяв.
Любимата й храна...
Портокали?
Любимата й книга.
Библията.
Момчета, тя е моя.
Какво стана с бомбата? - Моля?
Бомбата!
Дарвин!
- Не слушай свещеника! Хайде!
Но свещеникът е добър човек. - Ами...
Да. Пръчката
била за една змия.
Свещеникът придружавал принцесата
и нейния племенник по пътя към сватбата й.
Всеки знае, че свещеникът е добър човек.
Яздили от високата планинска пустош до място, което той обичал.
Където като дете играел с близнака си.
Един замък насред езеро.
Какво му е на горкия човечец?
След сполетялото го нещастие се заклел да не поглежда друга жена.
Но човек не може да покаже какво носи в сърцето си,
ако крие лицето си.
Кой си ти, ако може да попитам?
Мнозина ме познават като Маскирания бандит.
Напастта на югоизтока?
Точно той.
Но е така само когато нося маската.
Ти коя си?
Сестра Евелин!
Някога бях лейди Евелин Еверест Евърхард,
а сега ме наричат просто...
... сестра Евелин. - Тя не е сестра.
Наздраве. Не... Моля? Напротив, сестра е.
Няма братя и сестри.
Не, тя е монахиня. Като монахините тук.
И се обърнала към Маскирания бандит и рекла...
Може ли да говоря открито с вас? - Разбира се.
Макар че съм посветила живота си на Бога и на добрите дела,
тайничко обожавам да хвърлям портокали по нашия свещеник.
Завий два пъти вляво и отиди до тоалетната.
Няма, прочел си бележката ми! - Какво говориш? Иди до тоалетната!
Няма. Откъде знаеш за свещеника и портокала?
Всички знаят, че обичаш да хвърляш портокали по свещеника.
Знае го дори свещеникът!
Но не го научих от бележката ти на китайски.
Не е на китайски.
Александрия, когато лекарят дойде,
искам да го попиташ още колко дни трябва да останеш тук.
Става ли?
Благодарим ви.
Извинете, докторе!
Питай го.
Иска да ви пита колко дни трябва да остана тук.
Искам да останеш тук, докато се подобриш.
Ще свалим гипса след няколко дни,
но бих искал да остане тук, докато се възстанови напълно.
Трябва да остана още няколко дни.
Иска да каже, че сме прекарали твърде много време тук
и трябва да напуснем този град.
Ами кажи й, че не бива да работиш в овощните градини.
На твоята възраст е опасно
и ще береш плодове до края на живота си.
А после ще падне. Неминуемо ще падне.
Какво каза?
Каза, че курабийките ти миришат много вкусно.
Благодаря ви.
Кажи му, че му благодаря.
Следващия път ще донеса повече. Искате ли да си вземете?
Благодаря ви.
Какво каза? - Каза "добре".
Наистина ли? - Наистина.
Александрия, тя ме попита нещо, нали?
Не, ние така говорим.
Сигурна ли си? - Сигурна съм.
Питай го пак. Колко дни трябва да останеш?
Красива кола.
Красива кола, красива кола.
Много щедро предложение.
Ако погледнеш цифрата ето тук, това са повече пари,
отколкото печеля за година. - Искам да добавя нещо.
Изобщо не започвай да добавяш разни неща.
Знаеш, че студиото има цяла сграда, пълна с адвокати.
Скачаш, падаш и се потрошаваш.
Искам да кажа, че говедарите ще оберат всички лаври.
На кого изобщо му хрумна?
Да се скочи върху кон от железопътен мост?
Добави в договора прожекциите, и ще го подпиша.
Какво ще стане с парите, ако умра?
Рой, трябва да си избиеш от главата това със самоубийството.
Позволи на лекарите да довършат каквото са започнали.
Проблемът не е гръбнакът му.
А разбитото му сърце.
Трябва да я прежали.
В крайна сметка не е първият мъж на света, загубил приятелката си.
Прощавай.
Ти си известен.
Така съм чувал. - Хей, хлапе!
Направих я за теб.
Кой е този с маската? - Ти.
В инвалидната количка.
Красива е.
Ще я пазя вечно. - Дано никога не оздравея.
Защо? - Защото искам да остана тук с теб.
Това пристигна за теб днес. - Наистина ли?
Обичаш ли шоколад? - Обичам.
Искаш ли да довърша историята? - Да.
Ще те помоля за услуга. - Каква услуга?
Сещаш се за приятеля ни Уолт.
Не ми е приятел. - И на мен не ми е приятел.
Взех от него този ключ, защото според мен краде хапчетата ми.
Мисля, че ги държи в онзи шкаф.
Искам да идеш да провериш дали са у него.
Защо? Нали ти донесох шишенцето?
В него нямаше достатъчно, за да ме приспят.
Хайде де. Бъди добър бандит.
Не искам да съм бандит.
Много жалко.
Защото замъкът на Перфидний е заобиколен от голям син град.
И точно натам са се отправили бандитите за последната си битка.
Това е най-хубавата част от разказа, и понеже скоро си тръгваш,
никак не ми се иска цял живот да се чудиш как ли е завършил.
Какво има в чекмеджето? - Разни неща.
Какви неща? - Неща, които Уолт е крал от мен.
Какво?
Няма как да знам, преди да погледнеш.
Обещаваш ли да довършиш разказа? - Да.
Онова кафяво шишенце.
Това ли? - Точно то.
Мисля, че го е откраднал от мен.
Моето е.
Докъде бяхме стигнали?
Казваха си тайни. - "Търся човека, убил баща ми",
казал Черния бандит. - Брат ми - Синия бандит...
Казал... - ... щеше да отмъсти...
"Търсех отмъщение".
... изтезаван и обесен.
Разказал й всичко за живота си освен името на губернатор Перфидний.
Трябва да излезеш.
Най-добре да тръгваш.
Но ти обеща да ми разкажеш историята.
Ти заплени сърцето ми, Евелин.
Затова не мога повече да те държа в плен.
Влюбих се в теб.
Но ме разяжда желание за мъст.
Не съм човек, който заслужава да бъде обичан.
Щом заспя, трябва да си тръгнеш.
И не се връщай утре.
Добре.
Благодаря ти.
Съжалявам за това. - Защо?
Съжалявам.
Защо?
Не желая да ме виждаш така.
Значи мислиш, че ме държиш в плен?
Всъщност ти си моят спасител.
Бях като птица в златна клетка.
Като ме освободи, ти плени сърцето ми.
Накарай ги да се целунат.
Не, не искам да ги карам да се целунат.
Защо?
Заради онова, което скоро ще научат.
Тя не биваше да идва с нас.
Защо? - Защото е твърде опасно!
Ако ни заловят, губернатор Перфидний със сигурност ще я убие.
Перфидний ли каза?
Той е заклетият ми враг.
И моят годеник.
Не.
Искам да те гледам, докато умра.
Този свят е такава загадка.
Един ден ги обичаш,
а на другия искаш да ги убиваш отново и отново.
Да му прости Господ.
Радвам се, че така и не те целунах.
Не може да умре!
Тя е жива!
Медальонът от чисто злато е спрял куршума.
"Скъпа ми дъще,
никога недей да се омъжваш за пари, слава, власт или сигурност.
Винаги следвай сърцето си.
Любящият ти баща."
И пише всичко това върху този малък медальон?
Да.
Така и не успях да го отворя.
Никой не успя да го отвори. Ти си първият.
Тогава... Разбрал, че тя е жената, която му било писано да обикне.
Моля те, моля те. Сега може ли цунки-цунки?
Да.
Но първо - венчавката.
После вече може да се целунат.
Пръстенът.
Мистикът съзира опасност в дланта ти.
Изпил си твърде много хапчета. Смъртта е близо.
Опасност ли? - Самоубийството не е решение.
Казва също, че знае за таен напев.
Винаги, когато сме в беда... - Ала-бала...
Нещо за "ала-бала, ала-бала"?
Казва, че ако заспиш, никога не ще се събудиш.
Ала-бала, ала-бала, ала-бала.
Да те няма!
Ала-бала, ала-бала, ала-бала, ала-бала.
Да те няма!
Ала-бала, ала-бала, ала-бала, ала-бала.
Да те няма!
Ала-бала, ала-бала, ала-бала, ала-бала.
Мистикът имал право.
Свещеникът с каменно лице ги бил предал.
Да те няма!
А после спасили ли ги? - Не.
Вече нямало кой да ги спаси.
Уолъс?
Уолъс, ти ли си? Уолъс?
Не, аз съм.
Нищо чудно, че торбата беше толкова тежка.
Стреляй!
Стреляй, стреляй! Застреляй ги, тате!
Застреляй ги!
Тате, не ме ли позна?
Не ме ли позна? Аз съм!
Не ме ли познаваш?
Коя си ти? - Аз съм, тати.
Кой? - Аз!
Дъщеря ми? - Да! Позна ме.
Да, дъщеря ми от предишен брак. - Да.
Не те познах, понеже имаш зъби.
Сега сигурно си по-силна.
Сега не е време за спане.
Не е време за спане.
Събуди се.
Сега не е време за спане.
Събуди се!
Не се прави, че спиш.
Събуди се. Засмей се.
Не е време за спане.
Тоалетна
Американа екзотика.
Д-р Шнайдер знае ли за това?
Беше под наблюдение, но аз си мислех, че се подобрява.
Рой!
Александрия, влез вътре. Хайде.
Добре, продължавайте.
Рой, събуди се. Събуди се.
Рой, събуди се.
Рой, събуди се. Ще те разрежат. Ще те накълцат, събуди се.
Хайде, марш! - Събуди се.
Не, не, беше си както винаги - усмихваше се, играеше си със зъбите.
Не мога... Просто не се чувствам добре, докторе.
Не знам какво ми има, по дяволите. Една такава... кашлица.
Да нямам халюцинации от лекарствата?
Не знам какво... - Може би ви трябват още лекарства.
Рой...
Рой!
Рой, аз... Помислих, че си мъртъв.
Видях двама мъже и те... Отнасяха едно тяло.
И после се опитах да ти ощипя пръста на крака.
Изтичах след теб,
а после един от лекарите ми каза: "Марш!" и трябваше да си тръгна.
Съжалявам. Заклевам се. Но... Но ти...
Съжалявам.
Ще донеса още лекарства, ако искаш. - Захар.
Обещавам, че... - Дават му захар.
Захар?!
О, прекрасно, буден сте. Нося рентгеновите ви снимки...
Старецът е мъртъв, а вие... - Ще погледнете ли...
Хей! Рой! - Стига вече!
Ще млъкнеш ли вече? - Ти млъкни!
Махай се оттук, не си болен, Уолт, дават ти захар!
Хей, хей, хей! - До гуша ми дойде!
Сестро! - Как така ми дават захар?
Подмокри се. Изведи я оттук. - Ела с мен.
Връщай се в стаята си. Санитари!
Трябваше да си в леглото, Александрия.
Има малки пожари в полето.
Това е керосин. Керосинът пази плодовете от измръзване.
Не, това е мистикът.
Излиза от дървото, за да помогне на Рой.
Време е за лягане, млада госпожице. Стига вече с безсмислиците.
Хайде в леглото.
А може би някой ден
ще ме заведеш на долния етаж да ме запознаеш с приятеля си Рой.
Може ли да слезем долу да му кажем "лека нощ"?
Не. Не са му позволени посетители.
Приятелят ти Рой се нуждае от почивка.
Много е тъжен, загубил е приятелката си.
Трябва да се наспи.
Обаче не може. Трябват му лекарства, за да заспи, но си няма никакви.
Това е проблемът.
Убедена съм, че се грижат много добре за него.
А сега е време за сън.
И малките момиченца трябва да се наспят.
Не съм малка, на 5 г. съм. - Разбира се.
Бях забравила.
Склад с лекарства
Ала-бала, ала-бала, ала-бала.
Да те няма. Ала-бала, ала-бала, да те няма.
Ала-бала, ала-бала, ала-бала, да те няма.
Ала-бала, ала-бала, да те няма. Ала-бала, ала-бала...
Ала-бала, да те няма.
Ала-бала, ала-бала, да те няма.
Ала-бала, ала-бала... Да те няма.
Ала-бала, ала-бала... Ала-бала, ала-бала, да те няма.
Тате, крадат коня ни.
Тате! Крадат коня ни!
Тате,
крадат коня ни.
Тате...
Сърдити хора изгориха дома ни.
Изгориха дома ни!
Не излизай навън. - Крадци.
Сърдитите хора ще те убият.
Крадци! Хей, конят ми!
Няма нищо, няма нищо.
Рентгенът изглежда наред.
Мамо! - Носила си лекарства на Рой ли?
Не, мамо.
Това е твоя отговорност, а ето как се отнасяш към нея.
За да оздравееш, ти трябва воля...
... собственото ти желание за живот.
Пак паднах.
Чух. Всички чуха.
Известна си.
Те...
Ядосани ли са? - Да.
Но не на теб.
Опитах се да взема още хапчета, но паднах.
Имаше едно кръгло нещо, и...
Какво? - Стъпих на него, за да стигна горе,
и онова кръгло нещо направи да стане така...
И паднах.
Не казах на никого за нашата тайна.
Дори когато ме изтезаваха с игли.
Онова там пиратско знаме ли е?
"Да" ли беше това, или "не"?
Разкажи ми историята.
По-добре да тръгвам. Трябва да си почиваш.
Но на мен ми се говори.
Знам. - Ти ми обеща.
Историята беше само номер, за да те накарам да направиш нещо за мен.
Какво? - Знам, че е...
Но аз искам историята.
Най-добре да помолиш другиго.
При мен... При мен няма щастлив край.
Все пак искам да науча.
Помоли сестра Евелин, тя ще я разкаже по-добре.
Не я искам в историята!
Няма проблем да е там.
Тя всъщност не обича губернатор Перфидний.
Само... Само се преструва.
Видях я с един от мъжете в болницата.
Само се е преструвала, че те обича.
Точно като приятелката ти. - Разбирам.
Губернатор Перфидний със сестра Евелин?
Тя е права.
Тя е права!
Не ни е притрябвала.
Не може да й се вярва.
Даваш им сърцето си, но всъщност те искат само портфейла ти.
Рано или късно, ще го остави за някой по-богат.
Това е капан.
Разбирам. - Не ми харесва.
Благодаря, че ми каза.
Това е самоубийство. За всички ни.
Отиваме.
Хей, индиецо, какво значи "самоубийство"?
Уолъс? Уолъс!
Уолъс! Уолъс, какви ги вършиш?
Уолъс, моля те, ще слезеш ли тук?
Много те моля, изобщо не е моментът за това.
Уолъс, моля те! Уолъс, би ли слязъл тук?
Уолъс!
Уолъс... Уолъс.
Уолъс, какво направи?
Уолъс...
Уо... Уолъс?
Американа екзотика!
Красива е!
Наистина ли е мъртъв?
Да бягаме!
Свършено е с мен!
Чичо Дарвин! - Не ме оставяй, приятелю.
Има сърдити хора!
Ще кажа на всички, че идеите са били твои.
Ще разберат, че съм измамник!
Какво стоите? Стреляйте, животни такива!
Ще ви платят добре за кожата на Дарвин.
И той умрял.
И той ли?
Наистина ли умрял?
Да. А в случая на Уолъс - с усмивка на уста, така че...
Бил естественият ход на нещата.
Всяко живо същество ще вкуси смъртта.
Да му се не види!
Назад! Не приближавайте!
Бум!
Ако искаш нещо да се свърши като хората...
Слизайте долу!
... свърши го сам. Слизайте долу, животни такива!
И ми ги доведете горе.
Така не ми харесва. Не ми харесва тази история!
Защо бягаме?
Защо Луиджи се самоуби?
Защо не дойде с нас? - И да живее като получовек?
Не можел да го направи. Предал се.
Не е особено удовлетворяващо, нали?
И на него не му се сторило така.
Спаси мистика.
Защо? Защо убиват мистика?
Трябва да отидем да му помогнем.
Мистико!
Хей! - Мистико!
Ала-бала, ала-бала, ала-бала, ала-бала, ала-бала!
Ала-бала... Ала-бала! Ала-бала...
Ала-бала, ала-бала... Ала-бала...
Съжалявам! Съжалявам...
Съжалявам!
Ала-бала, ала-бала...
Съжалявам!
Няма нищо.
Индиецо!
Хау!
Не!
Не, не, не, не.
Не, не, не, не!
Защо убиваш всички?
Защо правиш така, че всички да умрат?
Историята е моя. - Но и моя.
Доведете ги горе!
Живи!
Тук сме.
Живи.
Рой!
Не я гледай.
Тя също е с Перфидний. - Замълчи.
Точно като приятелката ти. - Млъкни!
Не!
Приятелката ти дойде с Перфидний да те види.
Бандитът влязъл в градината на Перфидний...
Но тя остана в колата и не...
Но Перфидний не се виждал никъде. - ... посмя да влезе, а Перфидний...
Щом бандитът притичал покрай скривалището на Перфидний,
Перфидний го халосал в носа!
Не! Чакай малко. Почакай. Моля те.
И той потънал на дъното на басейна.
Не се и опитал да плува.
Измисляш си. - Не, не си измислям!
Започнал да потъва и умирал.
Остави го да живее.
Ставай! Рой, стани и се бори!
Изправи се!
Страх ме е! - О, горкият ти. Проклет да си!
Ставай!
Погледни го. Погледни го! - Изправи се!
Искам да видиш колко жалък е всъщност.
Не мога да се изправя!
Стани, тате! - Не мога да стана!
За бога, водата е само до кръста. - Стани, тате!
Аз не съм баща ти.
Достойно за съжаление! Виж го само! Той е наркоман!
Баща ти е страхливец.
Безполезен негодник! - Просто се изправи!
Няма как да спечели!
Понеже нашият Маскиран бандит е страхливец!
Да. Изобщо не дал обет.
Мошеник. Той е лъжец и страхливец. - Лъжеш!
Не. Бил си кръстосал пръстите.
Трябва да умре.
Не ти вярвам.
Умирал. - Не го убивай.
Ще ти донеса още хапчета, ако искаш. - Просто се изправи!
Не го убивай. - Нищо не му остана.
Дъщеря му. - Той не бил и неин баща.
Тя го обича.
Ще го преживее. Малка е.
Не искам да умираш.
Не го убивай.
Остави го да живее.
Не го убивай.
Обещай. Обещаваш ли? И не си кръстосвай пръстите.
Обещавам. - Да ти видя ръцете.
Видя ли?
Нека не се бият повече.
Трябва да отиде при дъщеря си. Тя се страхува.
Всичко е наред. Няма страшно, всичко свърши.
Дай целувка.
Рой,
нали разбираш, че всичко беше изпитание,
за да проверя дали наистина ме обичаш?
Най-сетне сме свободни да следваме сърцата си.
Несъмнено.
Следвай сърцето си.
Не се чувствам особено добре.
Не сме ли причудлива двойка?
Камера - работи!
Значи вече такива боклуци ще снимаме?
Разни хора скачат от сгради, от мостове, от коне.
Да не би да пропуснах нещо?
Това ли беше всичко? Това ли е великата му каскада?
Дори не използва онова нещо с коня.
Аз обича те Аз обича те
Слагам зъбите на стария човек там, защото мисля,
че мистикът излиза от дърво, и ще изникне специално портокалово дърво.
Александра! Александра!
"Флутуре"! "Флутуре"!
И ще имаме портокали вътре със зъби. Със зъби вътре.
"Флутуре", "флутуре", "флутуре"!
Когато излязох от болницата, Рой ми липсваше много.
Мама ми каза, че сега играе във филми
и прави неща, които другите актьори не могат,
като падания и удряния, и...
Когато се покатерят на нещо, когато...
Не повярвах на мама, но после го видях.
Гледах филма отново и отново, и отново, и отново...
За да се уверя, че е Рой. И беше Рой.
След това вече харесвам всички екшън сцени във филмите,
защото знам, че Рой прави всички падания, удряния, катерения и...
Беше на една стълба
и беше ту горе, ту долу, ту горе, ту долу.
И падаше от влака, и подкарваше колата, и падаше...
... и падаше от колелото и от голяма къща.
Това беше Уолъс! Той падаше с въжето
и го удариха, а той правеше мляс, мляс, мляс:
"Благодаря ви, благодаря! Много ви благодаря!".
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Субтитри от YavkA.net @ 2025