ПЪТЕШЕСТВИЕ ДО ЦЕНТЪРА НА ЗЕМЯТА
Субтитри и редакция: E-Tle™ a.k.a. Владислав Владев
Тревър!
Макс.
Въпреки, че първоначално не е било прието от учените,
после твърдението се е оказало вярно,
давайки името на континента Пангея. Свободни сте.
Център за изследвания Максуел Андерсън
Супер!
Здравей, Леонард. - Здрасти, човече.
Пич, изобщо няма да се зарадваш. - Защо?
Кидсън е тук. - Ясно.
Здрасти, Тревър. Кой е любимият ми колега?
Как е? - Добре съм, а при теб как върви...
с обучението на деца?
Казвай какво те води насам, защото имам друга работа.
Да, виждам колко си зает.
Ще се опитам да бъда възможно най-кратък.
Университетът спира изследванията на брат ти.
Спира ги? - Да, помещенията са ни нужни.
Нека си изясним нещо! Това помещение е дадено на Максуел
за предсказване на силни вулканични изригвания от мантията, които...
Все още нищо не е доказано...
Искам да кажа колко още сонди са в действие? Една? Две?
Три! - Каза, че ще са 29.
Сега не е моментът да ни спрете.
Отчетена бе масивна активност в Боливия,
13 мм разместване в Монголия на плочите...
Не можете да ни отрежете, само това ни остана.
Тревър, изминаха 10 години откакто изчезна Макс.
Съжалявам за това... Наистина.
Тревър, там ли си? Вдигни телефона, моля те!
Тъкмо потегляме... Обади ми се.
Искаш ли да поздравиш чичо си, Шон? - Не!
Хайде де! - Не искам!
О, не!
Джесика е, обаждам се да се уверя, че ще бъдеш там в шест часа.
До чуване. - Божичко!
Шон, очаква срещата с нетърпение. - Не е вярно!
Пази тишина и остави това! Моля, обади ми се.
Имате едно ново съобщение. - Тревър, пред вас сме.
Тревър, вътре ли си?
Здрасти.
Значи си вкъщи. - Радвам се да те видя.
Аз също.
Чух съобщенията. - И пак си забравил.
Как така ще забравя? - Не си ли?
Добре де, забравих.
Не, че не искам да прекарам повече време с племенника си,
просто не съм го виждал откакто беше девет годишен.
Е, колко време ще остане? - Десет дни.
Толкова дълго? Здравей, Шон. Как си?
Пораснал си.
Какво е това, геймбой? - Плейстейшън!
Скъпи, излез от колата и поздрави чичо си!
Здрасти, чичо.
Последния път като те видях беше толкова висок.
Не мога да повярвам.
Добре, имаш номера ми, сложила съм ти всичко в сака.
Обади ми се ако има нещо.
След това ще се нанесем в новата си къща.
Вълнуващо, нали? - Да, направо върха.
Настанявай се.
Ще му бъде от полза престоят с теб.
Да. - Пък и за теб също.
Това е за теб. - Какво е? На Шон ли е?
Не, на Макс е. - Макс?
Е, добре тогава, ще бъде забавно...
Ще сме заедно известно време... Пет дни,
може би седмица, ще вършим мъжки работи.
Обичаш ли бейзбол? Нека отидем да поудряме малко.
Добре, слушай, и на мен не ми се нрави.
Докато не се пречкаме един на друг всичко ще бъде наред.
Ей, имаш страшна колекция от монети!
Ами нещо като хоби ми е.
Какво? Ползваш ги за гирички?
Благодаря.
Може да си поръчаме храна за вкъщи. Пица, китайско, тайландско?
Или нещо друго?
Какво е това?
Кутия с лични вещи...
на един невероятен човек. Баща ти.
Бейзболна ръкавица.
Мама не говори много за него.
Тогава го чуй от мен. Много малко хора бяха...
изключителни като него, с нещата които вършеше.
Виждаш ли това?
Това нещо беше плейстейшънът на баща ти.
Ама ти сериозно ли? Йо-йо? - Определено.
Това тук си е физика. Действат различни сили върху него.
Притежава и потенциална енергия.
В миналото е било използвано и като показалка.
Нека и аз опитам. - Добре, давай.
Нямам на представа какво е това.
Какво пък е това?
Любимата му книга.
Жул Верн. "Пътешествие до центъра на Земята."
Мисля, че съм я чел веднъж.
Но така и не я довърших. - Жалко. Интересно четиво.
Не е само научна фантастика... за него е била вдъхновение.
Трябва да я прочетеш.
Я почакай... Какви са тези писания?
Достигайки до 90 градуса във вулкана в... Монголия?
Боливия... Парагвай...
Внимавай!
Шон, хайде да отидем до лабораторията.
Не може ли да почака до утре?
Баща ти казваше, че науката не може да чака.
Да видим какво ще излезе... Виж това.
Хавай, Боливия, Монголия...
Условията днес са същите както през юли 1997 г.
И какво толкова?
Това бе денят, в който изчезна баща ти.
Виждаш ли това число тук?
Ако това също беше 752...
Абсолютно същото!
Какво означават тези точки?
Не пипай нищо, апаратурата е много чувствителна.
Само четири точки на планетата?
Не, три са.
Една, две, три... четири!
Исландия!
Има логика... Макс го проучва преди 10 години.
Сега условията са същите както и тогава.
Това е шансът ми да разбера какво се е случило.
За какво? - Съжалявам, но нещата се промениха.
За какво говориш?
Говоря ти за това: "Пътешествие до центъра на Земята."
Всичко започва от Исландия, където очевидно е отишъл баща ти.
Тези бележки са на баща ми?
Виж...
С баща ти обсъждахме възможността да съществуват вулканични стълбове,
които да преминават през мантията, достигайки до центъра на планетата.
И смятам, че той е търсил точно това.
Съжалявам, но не търпи отлагане.
Ще се обадя на майка ти да те вземе утре сутрин.
Току-що дойдох. Няма да ме върнеш при нея!
Пък и аз бях този, който откри четвъртата точка!
Не за това става дума! - Да, а за баща ми!
Нея няма да я има поне десет дни, така че идвам с теб!
Знаеш ли колко пари струва билетът? - Мисля, че тези ще стигнат.
Тази книга описва пътят ни осеян с опасности,
явявайки се ориентир до центъра на Земята.
Какво правиш?
Опитвам се да дешифрирам бележките, които е оставил баща ти.
Смятам, че стои нещо зад буквите.
И то има нещо общо с периодичната таблица.
Приличат ми на съкращенията на химичните елементите.
Pb отговаря на олово.
Образуват Ас Гиърсън. - Какво?
Чете се надолу, не настрани.
Ами... това е улика.
Може да е място, може да е какво ли не.
Какво правиш? - Има интернет на 11 километра.
Наистина? - Добре дошъл в 21-ви век.
Ето виж. - Това е човек. Проф. Ас Гиърсън,
директор на института по вулканология.
Макс сигурно го е познавал. Знаех си, че е добра идея
да те взема с мен. Това ще е първата ни спирка.
Пристигнах ме ли? - Вече почваш да ме дразниш!
Движим се със скоростта на охлюв! - Но безопасно!
Видях една коза да ни разминава. Голямо приключение ще е!
Ето ти нещо забавно. Ти ще си ми навигатор.
Къде сме?
Май сме на отсечка Смит. - Така ли?
Да. - Не знам.
Минахме ли Ангнър Щандер? - Не.
Рейн Девиър? - Не знам.
Хастер? - Не.
Гарнуъл? - Не.
Стив Ларстър... - Стив Ларстър?
Какво ще кажеш за Стеноу Къл? - Какво?
Изгубихме се! - Не сме!
Търся института. - Как изглежда?
Не знам. Сигурно е голяма внушителна сграда и е някъде наоколо.
Там има къща. Да ги питаме за посоката.
Не сме се изгубили. - Да, определено.
Какво е това? Пътна табела?
Ас Гиърсън...
...институт по вулканология. Нали ти казах, че ще го намеря?
Добре, да го посетим.
Съжалявам, но не говоря исландски.
С какво мога да ви помогна?
Здравейте. - Казвам се Хана.
Здравейте и на вас. Аз съм Тревър... Професор Андерсън от Америка.
А това е племенникът ми... - Шон.
Здравей, Шон.
Чудех се дали ще може да говоря с...
Простете за произношението. Ас Гиърсън.
Той вече не е сред живите. - Мъртъв?
Да, преди три години. - Значи вие сте начело на института?
Няма такова нещо. - Но на табелата пишеше...
Тази негова идея така и не се реализира.
Опита се, но не се получи. - Разбирам.
Работили ли сте с него? - Той ми беше баща.
Да, чела съм я. Какво за нея?
Тази книга е принадлежала на брат ми - Макс Андерсън.
Знаете ли дали е поддържал връзка с баща ви?
Брат ви е бил Верниец. - Какво е това?
Вярвали са, че писаното от Жул Верн е наистина факт.
Жул Верн е бил писател фантаст.
Това общество са го имали за свой идеолог.
Баща ми е бил един от големите там. - Брат ми не е бил Верниец.
Това копие е принадлежало на баща ми. Вижте го...
Писанията са същите. Брат ви е бил част от това общество.
Баща ми е бил... Верниец.
Не знаем дали е истина, Шон. - Време е да разберем.
Не съществуват членове на тайни общества!
Защо го правите? - Учен съм, професор.
Тук съм защото има сеизмична сонда на север
и смятаме да я проверим. Затова сме тук.
Има много пътища, които водят на север.
Ами... - Мога да ви отведа там, професоре.
Страхотно. Ще се радвам. - Супер.
Наричай ме Тревър. - А мен Шон.
Дотам ще ви струва пет хиляди. - Пет хиляди, няма да е проблем.
Тези пари ще са за мен.
Приемате ли монети?
Хайде момчета, ще сме си вкъщи до залез!
Ще забавиш ли малко крачка, моля?
Пари. - Какво?
Получих пари, за да изкача планина.
Ти си само на 13 години!
За малко да познаеш. - Рано ти е!
Наближаваме. - Бъдете изключително внимателни.
Снайфъл може да е нестабилна. - Какво е Снайфъл?
Защо вие не ни просветлите, професоре?
Снайфър е името на планината,
която според Верн е портал към центъра на земята.
Да намерим сондата. - Пристигнахме.
О, да. - Какво трябва да направим сега?
Трябва да я отворя. Вътре има черна кутия,
която записва сеизмичната активност през последните 10 години.
Може да ни покаже какво се е случило с Макс.
Изпускаме нещо, но какво?
Тревър, побързай, трябва да тръгваме!
Корозирала е! Минутка само! - Трябва да тръгваме!
Добре, да намерим прикритие.
Зад вас съм. - Остави я и идвай.
Да се скрием... Хайде!
Хайде, чичо Тревър, идвай! - Ела вътре!
Внимавай! - Побързай! Хайде!
Тревър, пусни проклетото нещо, привлича светкавиците!
Няма начин да го оставя! - Привлича светкавиците!
Тревър?
Шон?
Добре ли сте? - Да.
Запазете спокойствие! - Хайде, помогнете ми!
Откажете се, няма смисъл. - Да се откажем?
Върху нас сигурно има 60-70 тона скали.
Ще ни отнеме поне месец, докато ги разчистим.
Да намерим друг изход.
Какъв друг изход? - Винаги има изход, Шон.
С какво разполагаме?
Сигнални факли, аптечка, въже, малко храна.
Не се знае колко дълго ще останем тук.
Тя сериозно ли говори?
Опасявам се, че да.
Шон, какво правиш? - Търся мрежа.
Шон, тук долу няма сигнал.
Успокой се, ще огледам и ще намеря изход от тук.
Добре... един от тези трябва да води на повърхността.
На как ще разберем кой е? - Нещо ми казва да тръгнем надясно.
Изглежда добре.
Ще се измъкнем от тук за нула време.
Изглежда ми стабилен.
Не се тревожете, на ти съм с посоките.
Внимавайте, това се казва полева работа.
Обожавам работата сред реални условия.
Внимавайте!
Направо ме поразявате с находчивостта си, професоре.
Тук е въпрос на живот и смърт. - Да, благодаря.
Длъжник сте ми.
Какво пише?
Означава: Стойте настрана!
Може би е просто учтив намек.
Как не? Тази шахта може да е изходът ни от тук!
Не ми се вярва. - Подай ми една факла!
Наблюдавайте! Ще я хвърля
и ще преброим колко време ще пада.
Пригответе се...
Три... две...
Какво беше това?
Да... Магнезий.
Стените са покрити с него.
Той е възпламеним, нали професоре? - Да.
Все едно клечка и кибрит.
Предполагам това ще е по-подходящо тук под земята.
Благодаря ти.
На същия принцип е. Готов ли си, Шон?
Да.
Три... две...
Едно, две... Почти три.
Две и нещо, това са 60 метра.
Не би трябвало да е проблем.
Това са 23 етажа, проблем ли е? - Имаме достатъчно въже.
Достатъчно въже за какво? - Ще се спуснем долу.
Няма да се спускаме в неизвестното!
Какво има? Наред ли е всичко? - Няма начин да слезем в тази дупка!
Какви ги говориш? Нали казваше, че си взел пари да изкачиш планина?
Едно въже няма да те уплаши. - Това няма нищо общо!
Никой не получава пари, защото е изкачил планина!
Значи е решено, слизаме.
Внимателно, леко.
Бавно.
Така е добре.
Давайте. Отпуснете още.
Нали и вие ще слезете?
Добре, Шон, спускай се бавно надолу.
Хващаш въжето с две ръце и с краката се предвижваш.
Добре се справяш, Шон. След години ще си спомняш
с усмивка за случилото се. - Как ли пък не!
Продължавай да се движиш! Движи се, хайде!
Добре се справяш, Шон.
Не е ли страхотно изживяване? - Страхотно ли?
Хей, по-полека! Гледай къде стъпваш. - Какво искаш? Тъмно е като в рог!
Успях ли да помогна, Шон?
Хей, аз бях много преди теб! Често ли наминаваш от тук?
Това е най-доброто осветление, с което може да разполагаме.
Говорим си! - Не, не минавам често от тук.
Готов ли си?
Вижте това. - Кое?
Скалата съдържа различни по плътност земни пластове.
Навсякъде е, виждате ли...
Тревър!
Добери се до стената, Тревър! - Не мога с главата надолу!
Прав си... Ще отрежа въжето! Иначе и ние ще паднем.
Какво? Почакай, почакай! - Хана, недей!
Ей, хора, тук долу съм! Добре съм!
Как си? - Ти знаеше, нали?
Нали?
Нали, Хана?
Какво е това?
Прилича на изоставена мина. - Мината Алгеш,
изоставена е след голямото бедствие преди 60 години.
Бедствие? Колко голямо? - 81,10.
Това си е доста голямо.
Да тръгваме.
Чичо Тревър, дали това има нещо общо
с писаното в книгата? - Не, не мисля.
Хана, може ли да те питам нещо? - Да.
Обмисляла ли си възможността...
близките ни да са били прави?
Нека си изясним нещо... Аз не съм като баща си.
Светът, към който е принадлежал няма нищо общо с мен.
Разбирам, стана ми ясно. Не биваше да те питам.
Това ще ти струва допълнително. - Вредни ли ще ми искаш?
Ще си ги искам щом се приберем.
Хана?
Какво е това?
Старият генератор, захранващ мината. - Не би искала да го питаш.
Какво правиш? Не пипай таблото!
Няма да те чуе.
Може да избухне. Не пипай прекъсвачите.
Почакай, не го прави!
Добре де, връщам си думите.
Това е... имам предвид, че това ще ни изведе навън.
Колко линии водят навън?
Само една. - Звучи интересно!
Какво? Не, няма да го правим!
Дори не знаем дали работят още, Шон!
Не са безопасни! Нека ти го обясня по-ясно...
Изглежда ми здраво. Качвайте се!
Шон, може би бяхте прави. - Мисля, че виждам нещо.
Кажи ми само, че е дневна светлина.
Не, не е дневна светлина...
Нещо по-лошо е...
Щеше да е добре, ако тези неща имаха колани!
Сега ли се сети!
Хана!
Виждам! - Дръпни спирачката! Хайде!
Няма да успеем!
Страхотна работа! Благодаря ти!
Чичо! - Не се отдалечавай, Шон!
Тревър, добре ли си?
Да, но при теб линията свършва!
Скочи при мен! - Какво?
Побързай! Хайде!
Скачай!
Тревър, и тази линия свършва!
Добре... - Какво правиш?
Измислям как да се спасим! - С нещо да помогна?
Готов ли си?
Добре ли си? - Да.
Приземих се на меко.
Вече за втори път те спасявам!
Тежичка си! - Как ли пък не!
Това беше... яко!
Какво ви се е случило? - Не питай!
Какво има там?
Какви ги говориш? Не отивай там!
Може да е изходът ни от тук!
Дупка в стената! - Елате да видите нещо!
Рубини! - Изумруди!
Фелдшпат.
Има и още...
Диаманти!
Върха!
Кристалите са се образували, оформяйки и изграждайки...
Вулканичен стълб!
И ще ни отведе до вкъщи, нали?
Не сме много дълбоко под повърхността.
Изкачваме се и се махаме от тук.
Не това ме притеснява, Шон,
въпросът е къде води? Някъде си?
Важното е да се измъкнем.
Какво има?
Никой да не мърда!
Нали това не е, за което си мисля?
Тапа? - Какво е това?
Да, какво е?
Много тънък скален слой. - Колко тънък?
И сме на него? - Ами щом е толкова тънък...
Внимателно ще се отместим, за да не увеличим натиска.
Това е като капак, а ние стоим върху него!
Не мърдай!
Май спря.
Шон, върни се назад, откъдето си дошъл и то бавно!
Бавно... Така, продължавай.
Движи се много бавно.
Точно така...
Така... Добре.
Не!
Май е по-дебел, отколкото си мислехме...
Все още падаме!
Какво има на дъното? - Ако близките ни са прави,
то е на хиляди километри дълбочина. - Жул Верн не е прав!
Ни ми пука! Какво има на дъното?
Ами ако са били прави, то няма нищо! - Нищо?
Някакви други теории?
По пътя си до долу може да се сблъскаме с изпаряваща се вода
и накрая с водната повърхност. - Водна повърхност?
Добре, и това е теория?
Тревър, няма ли водната повърхност да е като твърда бетон за нас,
движейки се с тази скорост? - Това също е възможно.
Това вода ли е?
Да, водна повърхност... - Дръжте се, падаме!
Шон?
Добре ли си? - Да. Къде попаднахме?
Плувай към скалата.
Къде е Хана?
Хана!
Прав беше, тежка съм!
Благодаря ти.
Е, сега сме квит наполовина!
Така си е!
Къде ли сме? - Това звездите ли са?
Не, това е таванът на пещерата.
Не е ли странно, все едно се движи?
Да... така изглежда.
Това са... птици.
Електрически птици?
Приличат ми на "саянъс-резоптерикс". Вид подобен на светулките.
Невероятно е!
Яко!
Но са птици.
Виждал ли си ги преди? - Да, но във формата на фосили,
те са изчезнал вид отпреди 150 милиони години.
Къде отиват? - В онзи тунел.
След тях!
Шон, почакай ме!
Дами и господа, представям ви центъра на Земята.
Макс е бил прав! Бил е прав!
Макс е бил прав!
Баща ти е бил прав!
Хана, твоят също.
Двамата са вярвали в нещо, което другите са смятали за невъзможно.
Бил е прав!
Каква е тази светлина?
Не мога да кажа. Прилича на нещо като...
...смес от газове.
Не знам.
Прилича на... самостоятелна екосистема.
И се намира на километри под земната кора.
Подземен свят... изпълнен с живот.
"Водата пада от стотици метри височина,
стичайки се по стените,
чиито води се губят в скалите." Същото е както в книгата.
Искаш да кажеш, че всичко, за което е писал Жул Верн е истина?
Някой е дошъл тук долу и е видял всичко това.
Някак си е успял да се измъкне и е разказал на Жул Верн.
Има изход от тук? Това е най-добрата новина за днес!
Това е направо изумително!
Така си е!
"Огромни фосилни гъби..." - Същото като в книгата?
Означава ли, че всичко вътре е истина?
Вероятно.
А опасности има ли?
Точно за това си и мислех. - Аха.
Елате да видите! - Шон?
Ще се кача. - И аз идвам.
Не бързай! - Ще огледам наоколо.
Някой е живял тук!
Някой... Това е варовикова скала.
Не ми приличат на съвременни предмети.
Всичко това тук... Било е преди поне век.
Макс
Чичо Тревър...
Мисля, че намерих бележника на татко.
Виж... онези дървета отпред като че ли са били засадени.
Да... нека сравним почерка.
На баща ми е.
Тревър? Тревър?
Може ли да поговорим?
Тук долу. - Изчакай тук.
Какво има? - Мисля, че открих Макс.
Така и нямах възможността да го опозная.
Иска ми се... да го бях познавал по-добре.
Все ще разбереш нещо, Шон. Да видим какво е написал...
"14-ти Август 1997-ма година.
Днес е третият рожден ден на Шон.
Преди шест седмици му обещах, че ще съм си вкъщи,
за да му подаря първата бейзболна ръкавица.
И сега се опасявам...
че няма да имам тази възможност.
Казах, че ще споделя откритието си с Тревър пред света,
но сега... Подведох всички.
Ще пропусна как Шон ще се превърне в смел и любящ мъж.
А съм сигурен, че ще стане такъв.
Честит рожден ден, Шон.
Обичам те!"
Сбогом, Макс.
Според записките е живял тук,
в този огромен въздушен джоб, заобиколен от лава.
Биващ достъпен при определена сеизмичната активност.
Както е и сега? - Да.
Магмата, която ни обгражда, превръща това място в пещ.
Какво се е случило с баща ми?
Може да съм малък, но ще го понеса. - Седни!
Макс е планирал бягството си.
Според бележките му температурите скачат бързо до 93 градуса...
Човек не би могъл да оцелее. - В момента е 35 градуса.
Като дойдохме бяха 28 градуса. - Какво ще правим?
Казвам да следваме плана на Макс. - Открил е път,
който се намира на север през океана,
от текущото ни местонахождение.
Има гейзер до река, който води към повърхността.
Трябва да прекосим океана, да открием гейзера и...
Да се изкачим до повърхността.
Звучи ми добре. - Да, но е по-сложно.
Може да стане доста напечено, докато лавата изпари водата.
С колко време разполагаме? - 48 часа, най-много 72.
Може би и по-малко.
Въпросът е, кой е най-прекият път?
Може да се изкачим на високо... - Нямаме достатъчно време.
Трябва да намерим друг начин.
Описано е в книгата.
Добре ли си? Как сме с времето?
Достигна 37 градуса.
Яж, Шон, за да си възвърнеш силите.
Няма ли да ни трябва мачта? - Не, не ни е нужна.
Вятърът, който ни е нужен е горе. Издигане на фронтове топъл въздух.
Да можеше само баща ти да те види. Имам нещо за теб.
Какво е това?
Компас, принадлежеше на баща ти.
Още помня Коледата, когато майка ти му го даде.
Искаше да се увери... че винаги ще намира пътя към къщи.
Може би чрез него ще намериш пътя към майка си.
Благодаря, чичо Тревър. - За нищо.
Трябва да знаеш и още нещо относно полярността.
Когато сочи юг, означава че е север,
а ние трябва да се движим на север през морето.
Имаш предвид на юг?
Точно така.
Добре, нека го издигнем!
Дръжте го здраво!
Добре... Готов ли си? - Да.
Три, две, едно... Давай!
Ей, почакайте ме де! - Побързай!
Върна се! Здравей, мъниче.
Виждаш ли онези облаци? - Да.
Течението ни носи към тях, трябва да снижим платното.
Достигна 43 градуса.
Става горещичко. Трябва да ускорим темпото.
Мъничка буря, но нищо страшно.
Там се движи нещо!
Сигурно е планктон. Същият, които видяхме и на плажа.
Изглежда ми малко по-големичко! - Това са морски лъвове, Шон.
Отдръпни се от там! - Мисля, че е някаква риба.
Навсякъде са!
Шон, стига си философствал и хващай бухалката!
Да видим какво съм научил!
О, да! Какъв удар само!
Чухте ли това?
Ало? Мамо? - Шон, как си?
Мамо, не те чувам.
Къде си?
Ловим риба с чичо Тревър.
Как ли пък не!
Малко съм зает... - Шон?
Телефонът ми! - Приключи ли с разговорите?
Готов ли си? - Да.
Много съм добър! - Шон!
Да се махаме! - Ясно, схванах.
Ще умрем! - Не, не, няма!
Не се движете! Не искат нас, а рибата!
Шон, поеми руля. Хана, дръж въжето.
Завий дясно на борд! - Какво?
Натам!
Движим се.
Държа го, държа го. Получава се.
Успяхме! - Ускоряваме!
Ти си най-добрият, чичо Тревър! - Кажи го на учените горе!
Хана!
Нуждая се от малко помощ! - Не го прави, Шон!
Шон! Пусни се!
Тревър?
Чичо Тревър?
Ехо?
Има ли някой?
О, ти ли си било? Къде се намираме?
Да знаеш къде има вода? Не бих отказал малко.
Дано само е наблизо.
Шон!
Дано не се отклони от пътя.
Все още ли се движим на север? - Да.
Не е малък, знае плана.
Сигурно ще ни чака при реката. - Да я намерим тогава.
Хей, по-бавно!
Къде отиде?
Много ти благодаря.
Сега накъде?
Юг, което означава, че реката е на север.
Нека взема нещо.
Не, добре съм. - Настоявам.
Добре съм, наистина. - Готово, взех го.
Нека починем.
Ще го намерим.
Изпий я.
Даваш ми водата си? На теб ще ти е нужна повече!
Хана, изпий я.
Залегни!
Това растение ми е познато.
Хана?
Хана!
Дръж се!
Пак те спасих, а?
Нека не ти става навик.
Ясно... магнитно поле...
Я почакай... Магнитни скали...
Не, не! Какво правиш?
Не отново!
Поне малко можеше да помогнеш!
Това е реката! Гейзерът трябва да е в пещерата.
Шон!
Къде е? Къде е... той?
Тревър?
Леле...
Наистина трябваше да прочета книгата!
Още няма и следа от Шон.
Тревър?
Тревър, почакай! Къде отиваш?
Отивам да намеря племенника си!
Хана, това се случи заради мен! Вината е моя!
Спасявай се!
Отивай си вкъщи! - Ще ви чакам при реката...
възможно най-дълго.
Защо го направи?
За всеки случай.
Помощ!
Шон!
Чичо Тревър? - Шон?
Дръж се, Шон!
Насам!
Дяволски се радвам да те видя. - Аз също!
Добре ли си? - Да.
Да вървим!
Това там гейзерът ли е? - Да!
Не си ли виждал динозавър? - Не и такъв с кожа!
Много е бърз! Няма да успеем!
Какво правиш? - Онова там е тънък скален пласт.
Вземай чантата и бягай към реката! - Няма да те изоставя!
Кажи го на него! - Не!
Няма да се откаже! - Продължавай да бягаш!
Плътно зад теб е! - Знам, продължавай да бягаш!
Тревър, получава се!
Пази се!
Тревър!
Тъкмо си припомних нещо... което много мразя! Полевата работа!
То те гонеше... и после ти... - Знам.
Извадих късмет. Добре, натам... Не, там не може...
А натам е още по-зле. Да вървим!
Това е реката. Остава да намерим само гейзера.
Трябва да намерим плитко място, иначе ще ни е нужна лодка...
Та кой ще плаща този път?
Хайде, скачайте!
Тя е най-добрият гид на света! - Хайде, качвай се.
Колко пъти трябва да ви спасявам кожата?
Вече им загубих бройката.
Дано имате още спестени пари. - Не бери грижа.
Какво беше това?
Нещо не хубаво! Водата в реката свършва.
Дръжте се здраво!
Този канал е малко тесен! Може малко...
...да подруса!
Добре ли сте? - Да.
Къде сме?
Какво е онова долу? - Лава.
Магма... и се покачва.
Нали трябваше да има воден стълб, който да ни издигне.
Закъснели сме.
Какво ще правим, Тревър? - Имаш ли някакви идеи?
Без вода няма пара, а без нея си оставаме тук!
Лавата ще стигне водата след два-три часа.
Но стените са все още влажни. - Няма да издържим на 52 градуса!
Тревър! - Какво?
Погледни зад теб. - Влажно е!
Студено е, има вода зад стената. - Тревър, лавата приближава!
Я почакай... Това е магнезий.
Ще ни трябва нещо... Нещо, с което да го възпламеним.
Тревър, бъди внимателен.
Този път ще го използвам по предназначение.
Дръжте се!
Хайде бе! Прекалено е влажно!
Ще пробвам малко по-надолу. Подай ми още една.
Хванете ме за краката.
Налага се да се спусна още надолу.
Тревър, лавата се покачва!
Това е последната.
Тревър! - Спуснете ме още!
Достатъчно! - Давай, Тревър!
Задръжте така!
Хайде, бе! И тук е мокро!
Ще я хвърля в основата!
Хайде!
Не!
Хайде, побързай!
Издърпайте ме! Бързо!
Хайде! Издърпайте ме!
Побързай, чичо Тревър.
Дръжте се! Ще избухне!
Ужасна идея! - Знам!
Дръжте се! - За какво?
Това небето ли е?
Дръжте се! Падаме! - Не го казвай!
Ами в момента падаме!
Това трябва да е Везувий.
Шон, ако майка ти те пита къде си бил
тази седмица, кажи й, че съм те завел до Италия.
Италия... - Да.
Взех ги за образци. - Образци?
Добре де, може би някое друго кило.
Какво очакваш, син съм на изследовател.
Виж те... Вземете това, ние много съжаляваме.
Диамант!
Ако искате го направете отново.
Нямам нищо против, правете каквото искате.
Благодаря ви.
Това за какво беше? - Сега сме квит.
Спри там каквото правиш! - Защо? Какво правя?
Търсиш си работа, а не е нужно!
Защото работиш в института на Ас Гиърсън за тектонична дейност.
Ас Гиърсън какво? - Все още обмисляме името,
но важното е, че ти скача заплатата.
Това е страхотно!
Голяма клечка ли съм? - Голяма си.
Браво, пич! - Какво се вълнувате толкова?
Как е, Алън? - Добре.
Какво правиш? - Аз ли?
Нанасям се в новата си лаборатория. Но по-важното е къде си бил ти?
Чух, че си отсъствал от лекции, двамата ти студенти са се оплакали.
Взех си почивка, това беше най-доброто решение.
Страхотно, трябва някой път да ми разкажеш как е минало.
Това е нещо, което можеш да прочетеш в "Научна Америка".
"Научна Америка"? - Нищо лично.
Лабораторията и екипът са си мои. Смятам да си построя и своя сграда.
И как точно ще го направиш, Тревър?
Да кажем, че попаднах на малко състояние.
Значи утре получаваш канадско гражданство?
Да, нещо такова.
Много добре се сработихме.
Забавно беше. Какво ще кажете следващия път да са няколко седмици?
Няколко седмици? - Какво ще правиш на Коледа?
Нищо, свободен съм. - Вземи я.
Добро четиво е. - Изгубеният град Атлантида.
Какво е това? - Храня си домашния любимец.
Кое? - Шон.
Дали мама ще позволи да го задържа? - Не знам.
Не може да остане тук.
Хей! Къде отиваш?
Хайде, върни се!
Субтитри и редакция: E-Tle™ a.k.a. Владислав Владев
Translator's Heaven 2008
Участваха: БРЕНДЪН ФРЕЙЗЪР
ПЪТЕШЕСТВИЕ ДО ЦЕНТЪРА НА ЗЕМЯТА
Джош Хътчерсън
Анита Бриъм
Сет Майърс