ПАРАНОИДЕН ПАРК
Здрасти, Томи! - Здрасти.
През последната седмица от лятото бяхме в центъра на града.
Един ден едно по-голямо момче на име Джаред каза
че ще е добре ако посетим паркът "Парънойд".
Чувал съм за него естествено, но не съм мислел да ходя там.
Обърнах се и казах, че не съм готов да ида, но тогава Джaрeд ми се изсмя
и каза:"Никой не е готов за Парънойд!" а на следващият ден отидохме заедно.
Пич, това място е супер! Трябва да дойдем пак в събота.
Относно Джаред... срещнахме се чрез едно известие в училище
на което имаше моето име и ничие друго...
Добре, хора, днес наистина искам да ви разкажа за точковата сила.
Точковата сила е тази, която привлича даден предмет.
но смешното е, че предметите са под различна форма. Те...
Моля, Алекс Търейн да се яви при директора незабавно!
Добре. Съжалявам за това!
Здравей, Алекс. Седни!
Здрасти! - Съжалявам, че те измъкнах от час.
Няма нищо.
Така... говорих с твоят приятел Джаред. Той казва, че ти си бил
в парка "Парънойд" в нощта на 17-ти.
Така ли е? - Да.
Просто си карал наоколо онази нощ ли? - Какво?
Карал си наоколо просто, нали? - Ами... да.
Карал ли си покрай паркинга същата вечер? - Не.
А къде беше? - Онази вечер карах в центъра,
взех си за ядене, пих вода и си тръгнах. - Добре.
Караше ли скейт? - Да. Всъщност... не...
Имам скейтборд, но не съм толкова добър, за това се упражнявам сам.
Ок. Значи можеш да ми дадеш разкажеш какво се случи горе-долу, нали?
Да. Отидох до Джаред около 7-8ч.
Малко след това го оставих до автобусната спирка и си тръгнах.
И ето тук се бях объркал предния път, защото не съм се върнал вкъщи
а отидох до къщата на Джаред понеже мислехме да стоим до късно навън.
Добре а родителите му къде са били? - Майка му живее в Лас Вегас
а баща му не живее с тях.
Значи никакви братя и сестри. Къщата е била напълно празна тогава?
Да. - А родителите ти знаеха ли за това?
На тях не им пука. - Добре.
Е... това е добре. Изглежда това е просто един случай, в който
ще прекараш вечерта в къщата на Джаред а родителите ти
не осъзнават, че неговите няма да са си у дома и действително
можеш да правиш каквото си искаш. - Точно така. На тях не им пука.
Няма нищо. Не е голяма работа. И аз преди правех така.
А какво е социалното ти положение? - Какво имате предвид?
Родителите ти... още ли са заедно?
Разделени са от известно време и скоро ще се разведат.
Да. И моите родители се разведоха точно когато бях на твоята възраст.
Трудно е да се преживее. - Да.
Имаш ли някакви братя или сестри?
Имам брат, който е на 13 години.
А сестра? - Не.
Ами приятелка? - Да... Дженифър.
Къде беше тя в онази вечер? - Дженифър ли?
Тя беше с някакви приятели. - А обади ли й се? Имаш ли и GSM-а?
Не. Нямам й телефона. - Добре.
Преглеждах едни и-мейли и... Ето какво...
Ще ти кажа как стоят нещата. Имаме един пазач който намерихме
мъртъв на пътя. Мислим си, че може да е паднал или да се е подхлъзнал.
Но от аутопсията става ясно, че смъртта е причинена от предмет.
Също така имаме свидетел, който казва, че е видял някой да хвърля
нещо от моста в реката. Открихме предмета и се оказва, че е скейтборд.
Въпроса е там, че има ДНК по него, която съвпада с тази от местопрестъплението.
Къде си карал онази нощ? - Карах до центъра и стигнах
до подлеза, където си взех нещо за ядене.
Добре, има около 1000 подлеза. Кой от всичките?
До реката.
Това, което се намира до мола? - Да.
Какво си взе за ядене? - Пуйка с шунка, краставички, домати...
и други...
Взе ли си и подправка? - Не.
А трябва! - Подправката е ужасна.
Добре, а какъв хляб си взе? - Италиански със сирене.
Пазиш ли касовата бележка? - Не. По принцип не ги пазя.
Добре, а колко ти излезна всичко? - Около 6-7$.
6? Сигурно си взел и предястие? - Не. Взех си питие.
Портокалов сок беше. - С кой го пи?
Сам. Карах сам, така че...
Знаеш ли, трябва да приключваме.
Ще ти дам визитната ми картичка.
Ако имаш да добавиш нещо ми се обади, става ли?
Ще го направиш ли? - Да.
Мога ли вече да се върна в час? - Да, може. Благодаря ти!
Пиша това на нощното ми шкафче. Съжалявам, приятел
но не се справих много добре днес. Но спокойно, ще го напиша скоро.
Какво пишеш? - Нищо. Просто... домашно.
Добър ден си избрал.
Както и да е. Когато Джаред спомена за Парънойд Парк отидохме на другия ден.
Беше в онази вечер, за която ме разпитваше детективът.
Но беше първият ми път, в който ходех там и ми хареса.
Нещо много хубаво в Прънойд бяха децата, които караха там.
Те построиха парка незаконно съвсем сами.
Трейн-хопъри, пънкари, скейтъри, аутсайдери...
Без значение колко зле са в семеен план, тези момчета не са по-лоши от мен.
Това място е яко. Трябва да дойдем пак в събота.
Звучи забавно.
Първата пионка в плана на Джаред беше приятелката ми - Дженифър.
Тя искаше да отида с нея онази нощ.
Не! Не можеш... Не можеш да направиш това!
Не можеш да наречеш приятелите ми така.
Дженифър беше мила и т. н. Но... тя беше девствена,
което значеше, че иска да го направи все някога.
И тогава разбрах, че нещата ще станат сериозни.
Казах на майка ми, че ще спя у Джаред в събота, за да може
в неделя с него да идем на зимната спортна изложба.
Поисках й колата. - И следвай знаците на пътя, г-нчо!
Здравейте, какво ще обичате?
Ще искам два чийзбургера.
И един шоколадов шейк.
Знам, че не ти се вярва, но тази нощ ще играя насигурно.
Чак толкова ли си отчаян за някакво момиче, което те отряза онзи ден?
Да, но тази вечер е сигурно, че ще правя секс с нея.
А ти трябва да вземеш Дженифър! Какво чакаш? Какво искаш от нея?
Това, което всъщност исках да беше да карам със скейтърите в Парънойд.
Аиде, приятел. Отивай у нас, викни Дженифър, поиграйте на нещо
и тогава и двамата ще намажем тази вечер.
Не исках някой да направи нещо с колата на майка ми
за това паркирах от другата страна на реката.
Хей, хлапе! Майка ти знае ли, че си тук?
А тя готина ли е? - Я, стига!
Трябва да я докараш някой път.
Парънойд беше страхотен! Можех да сетя цяла нощ там и да гледам
скейтърите, момичетата и всичките неща, които се случваха.
Лощото обаче беше, че започнах да мисля за лоши неща... като родителите ми.
Предполагаше се, че баща ми се е изнесъл от вкъщи.
Но той продължи да се обажда и да ни тормози, въпреки че мама не понасяше това.
А бедният ми брат Хенри беше само на 13 и се тревожеше толкова
че започваше да си хвърля вечерята. Не можеше да понесе стресът.
Също така мислех за Дженифър. Тя изглежда беше отдалечена от мен.
Може да се очаква и най-лошото. Просто искам да можех да я харесвам
повече, за да имаме повече общи неща.
Ще караш ли или ще седиш там цяла нощ? - Чакам някой.
Мислех си тогава да ти покарам скейта.
Пич, чакам някого. - Значи няма да ми го дадеш?
Чакам някого. - К'во става, момчета?
Знаеш ли, че тук под цимента са заровени мъртви тела?
Нали така? - Да, истина е. Ето какво...
Ще покарам скейта ти и ако не се върна можеш да се позабавляваш с това маце.
Добре. - Готина е, нали?
Хей, аз съм Пейсли. А това е Колт.
Вижте го само!
Мерси, човече! Казах ти, че ще се върна.
Няма проблем. Къде живеете?
Точно тук! - В парка?
Това е нашият шибан дом!
Ами ти? - Живея с майка ми.
Искаш ли да вземем малко бира? - Добре.
Ами вие? - Естествено.
Попита ме дали искам бира. Не знам за нея, но много исках да ида с тях.
По-късно същата вечер отидох до къщата на Джаред да си сменя дрехите.
Тръмейн и Гиърхард, моля!
Как вървят нещата с родителите ти? - Зле. Ще се развеждат скоро.
Сигурно ти е тежко. - Ами да, но какво да се прави?
Чух за теб и Дженифър. Мисля, че всички чуха за вас.
Не издържахте много дълго. - Да, така е.
Защо скъса с нея? - Защо пък да ходя с нея?
Да, това имах предвид, но сигурно си я харесвал поне малко?
Харесвах я преди лятото. Хората решиха, че съм й приятел.
Е, с всичките неща, през които си минал предполагам, че ти е било тежко.
Мейсли, знаеш, че на много хора родителите им се развеждат, но
те си имат и други проблеми.
Като например?
Например... войната в Ирак. Гладуващите деца в Африка...
А от кога те е грижа за тях?
Знаеш какво имах предвид. Хората имат и други тъпи проблеми.
И кой от тях се е случил на теб?
Ами разни честосрещани неща.
Значи наистина ти се е случило нещо? - Мейсли, разбра какво имам предвид.
Всъщност не разбирам. Та... случило ли ти се е нещо?
Не.
Просто мисля, че има нещо извън нормалният живот.
Нещо друго освен учители, раздели, гаджета...
Сякаш е там някъде отвън.
Навън сякаш има други неща на едно съвсем различно ниво.
И изглежда едно от тях ми се случи. - Така си и мислех.
Алекс! Алекс!
Какво? Просто ще минеш ей така покрай мен ли?
Е, забавлява ли се с Джаред в събота? - Не съвсем.
Какво правихте? - Просто се размотавахме.
Трябваше да дойдеш с приятелите ми, но предполагам това не те интересува
защото да се мотаеш с Джаред е по-забавно.
Но... - Както и да е. Млъквай!
Е, какво ще правиш след училище? - Нищо.
Може да правим нещо ако искаш? - Добре.
Супер. Ще ме изпратиш ли до класната стая? - Добре.
Хайде де! - Не се смей!
Боже мой! Мисля, че това е най-сексапилното ти облекло, Алекс.
Мисля, че по-малки панталони биха ми отивали повече, но и тези стават.
Мисля, че е интересно. - Трябва и ти да пробваш!
Добре. Преоблечи се вече.
О, Боже мой! Това наистина ли си ти? - Не! Виж я - огромна е!
Наистина е голяма. - Може ли?
Трябват ми дрехите ми. Мръдни!
И роклята ми. Дай ми я! Благодаря!
Пич, това не е скейта ти? - Тя е. Току що я получих.
За какво ти е нова дъска? - Защото исках да опитам нещо различно.
Защо не ми каза за това? - Защо да ти казвам? Просто дъска е.
Защото ходя да карам скейт и не може някакъв си педал да е до мен.
Не съм педал. Просто карай! - Добре.
Това техно ли е?
Пич, трябва да идем в Парънойд Парк!
Не мисля, че съм готов за него.
Да. Никой не е готов за Парънойд.
Това е кратката емисия новини. Аз съм Кен Боди.
Ужасен инцидент ли беше или убийство?
Полицията разследва много грозна гледка в центъра на Портланд.
Полицай-пазач е бил намерен мъртъв. Бил е буквално обезглавен
от прийждащ влак. - По дяволите!
Полицията има някакви доказателства, но нищо повече не се споменава.
На този етап няма никакви възможни заподозряни извършители.
Ще следим случая отблизо и ще ви информираме по-късно
с новините на Коин Ню 6 в 11ч.
Полицията търси помощ за ЖП-трагедията!
Събудих се и не знаех къде се намирам. Не помня нищо.
Беше ли пил? - Да и нямах на идея какво.
Не мислех, че ще се случи такова нещо с този там.
Знаеш ли защо го арестуват? - О, да. Май са го хванали с трева.
Но няма да получи честен съд.
Наистина ли?
Моето име ли казаха?
Всичките скейтъри ги викат в офиса.
Добре. Това е детектив Лю. - Здрасти.
Момчета. За какво са ви тези белезници?
Моля ви, уважавайте го! - А вие ще дойдете ли да ме уважите?
Благодаря ви, г-це Сейнтс.
Готина униформа.
Както тя каза името ми е Ричард Лю.
Можете да ме наричате Рич.
С партньора ми сме тук, за да разследваме убийство, което
се е случило в центъра на града във вашия скейт-парк.
И затова искат от нас да осъществим котакт със скейт-обществото
с надеждата да ни помогнете да разрешим случая. Както и да е...
Това, което искам да направя е да ви опозная и да си поговорим.
Нека започнем от началото на редицата. Как се казваш, синко?
Вдигнете си ръцете ако сте били в източния скейтборд-парк.
Значи всички сте били. Супер! На това се надявах.
Добре а сега да си дигнат ръцете тези от вас, които са били там
през нощта на 16 или 17 септември.
Добре. Джаред? - Да. Ние...
Бяхме там през тази седмица, но през деня.
Добре, а помниш ли кой ден точно? - Мисля, че беше вторник.
Всъщност ние планирахме да идем онзи уикенд, но не отидохме.
Добре, а какво правихте? - Отидох до Оргънс Стейт.
Ти си отишъл там, значи ти си отишъл в Парънойд Парк.
Не!
Не си? А къде отиде тогава? - Не исках да ходя сам в парка.
Да. Никой не ходи сам в парка, защото е страшно.
Ако идеш там а нямаш някаква репутация се излагаш на риск.
Добре. Разбирам това.
В какво точно ни обвинявате?
Въобще в нищо. Тук не става дума за заподозряни.
Да се изясним. Никой в тази стая не е заподозрян!
Ако бяхте заподозряни щяхте да бъдете третирани по-различно.
Това, което искам да направя е да разбера повече за вашето общество.
Ние не сме точно общество. Не се познаваме всички.
Разбирам. Нека ви дам тогава малко история на събитието.
Това, което имаме засега е вероятна теза за убийство.
Погледнете тези снимки и ще разберете защо сме тук.
Пич, дай да видя!
По дяволите!
Господа, това което виждате е истинско.
Намерени са следи отвън близо до ЖП-площадката.
А влакът, който виждате
е минал покрай източната страна на вашият парк, преди убийството да се случи.
Източната част? - Пич, това значи Парънойд Парк.
Точно така. И знаете ли какво?
ходят в Парънойд Парк е замесен.
Погледни го само!
Опитах се да изтрия тази картина от съзнанието си, но Лю я върна.
Това беше шанс за мен да помисля относно правилното решение в този момент.
Харесва ли ти да се возиш с влак по този начин?
ще изгубиш равновесие и ще паднеш.
От страната, на която стоя аз е много по-сигурно.
По дяволите! Скрий се! Скрий се, човече!
Той се опитваше да ни убие. Трябваше да се откаже!
Не можеш ли да го разбереш?
Повикай полиция! Всичко е наред, Алекс. Няма да загазиш!
Здраво си загазил! Обади се на някой! Беше самозащита!
Кажи истината иначе нещата само ще се влошат!
Хората се защитават постоянно. Ами ако вината не е твоя?
Вината не е твоя. Трябва да кажа на някой. Ами ако не съм могъл да направя нищо?
Спокойно, Алекс. Обади се на адвокат. Извикай полицията!
Така правят добрите хора. Помисли какво би направил брат ти!
Трябва да се успокоя и да помисля трезво. Какво би направил татко?
Тази мръсотия трябва да изчезне. Майка ще ме пита къде съм бил цяла вечер.
Мога да те посъветвам само едно: Махай се от там веднага!
Бях толкова прецакан! Какво щях да правя?
Не трябваше да губя време! Имах нужда да поговоря с някой.
Трябваше да действам и да разкарам тази мисъл от главата си.
Баща ми. Той беше човека, с който можех да говоря. Знаех къде е.
Беше в къщата на плажа заедно с чичо Томи.
Вече чувствах облекчение, че ще му кажа.
Тръмейн и Гиърхард, моля!
Здрасти, скъпи. Защо се прибираш толкова рано?
Не ходихме на състезанието. Джаред се разболя.
От какво? - Не съм сигурен.
Скъпи...
Здрасти! - Какво има?
Чичо Томи се обади по-рано и каза, че са му звъняли в къщата на плажа.
Така ли? - Да. Каза че обаждането е от Фичез.
Попита ме дали знам кой го е търсил, а аз казах, че си бил ти.
Звънял ли си му всъщност? - Да. Може би по случайност.
Той каза, че обаждането е било направено в 4:35ч. сутринта.
Това е странно. - Беше ли буден по това време?
Не, но по онова време горе-долу се опитвах да звънна на Раян.
Може обаче да съм заспал или пък да съм ходил насън.
О... - Да.
Така че нямам си на идея. - Добре.
Отивам до мола да разгледам разни бордове, тъй като не бяхме на изложбата.
Добре. Хей, къде ти е скейтборда?
У Джаред. - Добре.
Добро утро! Как сте? - Добре.
Какво да ви донеса?
Чаша вода, може ли? - Да. Сега ще ви я донеса.
Здрасти. Какво правиш тук толкова рано?
Нищо. - Така ли? Изглежда четеш новините.
Да, разглеждам вестника. - Нещо ново около света?
Не. Гледам тези за спорта.
В залата за футбол? Да...
Здрасти, Рейчъл! - Здравей, Алекс.
Значи си дошъл тук, за да четеш вестника?
Беше ми скучно, за това дойдох.
Добре. Просто се чудех...
Ще ходим да гледаме филм. Искаш ли да дойдеш и ти?
Не, мерси.
Предпочиташ да седиш тук и да се правиш, че четеш за спорта?
Спорта... да.
Добре. Значи ще се чуем пак по-късно. - Добре.
Чао. - До скоро.
Отива ти. - Мерси.
Какво? Няма смисъл.
Беше страхотно!
Мислиш, че трябва да го направим пак или... трябва да изчакаме?
Знаеш ли ще ни трябват повече презервативи.
Но нека не мислим в момента за това. По-добре се облечи.
Направихме го! О, Боже мой! Беше фантастично!
Трябва да вървя. Чао! - Мислиш ли, че Лю ни лъже?
Не. Не се тревожете за него.
Само се прави, че знае нещо.
Да, но беше много странно да дойде детектив в у-ще и да говори само с нас.
Пич, това им е работата на ченгетата. На Плащат им дори по-малко от на чистачите.
Да, но те питат поради други причини? - Какви?
Правят го само за пари. Няма други причини.
Здрасти, скъпи! - Здрасти.
Взе ли презервативите? - Не.
Искаш ли да идем да купим след училище? - Може би.
Какво ти става? Да не си ядосан? - Не.
Мисля, че след случилото се трябва да си малко по-щастлив, че ме виждаш.
Виж... идеята беше твоя. - Какво? Какво трябва да значи това?
Нищо. - Значи сексът е бил моя идея
а ти не си го искал? Просто ти е било все тая, така ли?
Не. Просто казвам, че ти беше тази, която искаше още кондоми
така че може да идем заедно.
Съжалявам. Мислех, че говориш за нещо друго?
Не, няма нищо.
Е, добре. До скоро.
Здрасти, Алекс. - Здрасти, татко.
По дяволите, къде го оставих?
Ще го вземеш ли? - Да. Просто назаем.
С чичо ти Томи ще ходим до езерото този уикенд.
Трябва ли ти това? - Да. Мерси.
Виж исках да поговорим. Не знам какво си чул...
от майка ти, но вероятно няма да идвам повече тук.
Все още обсъждаме подробностите, но се съобразяваме с това
което ще е най-добро за теб и Хенри.
Да обшуваш с майка ти не е най-лесното нещо на света.
Ако има нещо, което да те интересува - питай ме.
Как върви в училище? - Добре.
Как е в парка с другите момчета? - Добре са.
Междудругото чух, че някой от там е починал онзи ден.
Така ли? - Да.
Още ли караш скейт? - Да. Малко...
Виж, трябва да си напиша домашното, така че...
Просто искам да знаеш, че...
Чувствам се ужасно относно сегашната ситуация.
И никога ама никога не съм искал това да се случва.
Ако има нещо, каквото и да е, с което да ти олесня положението...
Моля те... кажи ми.
Знам как се чувстваш, татко.
Не мога да повярвам! Късаш с мен веднага след като сме правели секс?
Не мога...
Защо ще и даваш безплатен секс? Тя дори не беше хубава.
Спокойно, ще се сдобрите.
Нейните приятелки искат да има драма помежду ни.
Не знам за какво говориш.
Ти си луд. - Аз също не я харесвах.
Но да си ебал винаги е по-добре от това да не си.
Истина е.
Здравейте, как сте? - Добре. Имате ли капучино-карамел?
Не, нямаме.
Добре. Дайте ни тогава по един звезден Диез.
Изглежда наистина добре.
Помниш... ти помниш Тина... ламата?
Мисля, че да.
"Тина, ти дебело прасе, ела да направиш вечеря!"
И, помниш, той е в училище, часта с балсама?
И той, със сестрата, и той... и той,
"Може ли да използвам телефона?"
"Защо?"
"Защото не се чувствам добре!"
И той използва телефона... той... неговият...
брат Кип, който е загубеняк.
И той, и той, той е като, м, "Аз... баба там ли е?"
И той, "Не Наполеон... " "Мога ли... Тя там ли е?"
"На дюните. "
"Откога баба ходи на дюните?"
"Не знам, тя е с гаджето си. "
И той, "Какво?" И после,
"Може ли поне да ми донесеш балсама за устни?"
И той, "Не, Наполеон.
той е като... "Господи!" И после... той казва,
"Хайде, просто... заеми няколко от сестрата,
тя има около петдесет в чекмеджето си. "
И той е, "А, Няма да използвам този балсам, ненормалнико!"
И след това затваря. И после...
Трябва да си щастлив в момента? - За какво говориш?
За войната в Ирак. Какво мислиш?
Честно казано не ми пука. - Боже! Проблемът на хората в наши дни.
Кое? - Безгрижието.
Не знам много за войната.
Нали четеш вестници? - Мразя да чета вестници... за войната.
Защо си легнал по средата на пътя? - Защото така.
Забавно ли е там долу?
Знаеш ли какво? Просто ме дърпай! - Чакай, чакай! Ами лицето ти?
Просто тръгвай!
Давай де! - Секунда само.
Имам отговора. - На кое?
За това, което ти се е случило и не можеш да кажеш на никой.
Няма значение. Просто забрави.
Ако бях на твое място щях да напиша писмо. - До кого?
На някой непознат или пък на първият човек, за който се сетиш.
Но целта е да свалиш товара от гърдите си и да спреш стреса в теб.
И какво трябва да направя с писмото след това?
Няма значение. Запази го, изпрати го, изгори го ако щеш...
Най-важното е да си излееш душата а след това вече ще ти е много по-леко.
Не знам, Мейсли. Звучи ми като един вид домашно.
Повярвай ми, не е домашно.
Просто е хубаво чувството, че си го написал.
Да... може би.
Номерът е обаче да го напишеш до някой, с който ти е комфортно
да го споделиш. Не говоря за вашите или за учителите и т. н.
Напиши го до някой приятел. Напиши го до мен!
Добре, Мейсли. Ще трябва да спра.
Превод: Лукчо Тайминг за WAF: jjdj /21.06.2010г.