Няма да се предадем, докато другите не се махнат.
Този запис е много важен за нас.
Предполагам, че това е нашият начин да кажем, че си струва.
Може би означава нещо.
Може би нещата, които направихме,
приятелите, които загубихме.
Надявам се не ще промени. нещата по някакъв начин.
Има само един начин да направи това.
И той е да се върнем от там, от където започна всичко.
Утре, когато войната започна
Какво с Кевин, кога?
Снощи.
Кевин дойде да помогне за плевнята, някаква овца избягала, така, че
бяхме сами за около 20 минути.
Направили сте го в плевнята.
Върху, меки нежни греди.
Боже мой такава си нимфоманка.
И ти ще го направиш Ели, ти и Стийв бяхте гъсти миналата година.
Остави го това.
- Сега закълни се да неказваш. - Да се закълна?
Това нее ли нещо, което спряхме да правим във втори клас.
Кори ми е нaй-добрата приятелка, откакто се помня.
Когато имах проблем отивах да кажа на Кори някакси винаги го оправяше.
Така, как беше?
Не както очаквах, сега чувствам се различна някакси.
Като истинска жена.
Искам да правя повече, да видя повече, Искам да бъда повече!
Какво искаш да направим?
Добре, какво ще кажеш за едно пътуване преди да започнем училище?
- Искам да кажа не сме били в "Вечната река" - Така е, нека сваля карта.
И може би Кевин може да дойде с нас.
О, разбирам искате да правите секс, така ли?
Нее! Е да!
Виж, да се съберем няколко човека,
требва да идем по надолу по реката до където сме били досега.
Чак до долината и надолу до "Ада".
"Ада" е от другата страна на долината, никой не ходи чак до там.
Да, защо не отидете до реката отново винаги ти е харесвало.
Защото искаме да идем, където не сме били, като в истинско приключение.
Но защо с Джипа, а не с колелата.
Разбира се, е по стария начин ще бъде забавно.
Боже не съм на 10 все още,освен това ако се случи нещо нее ли по-добре да сме с Джипа.
Не знам Ели, това е доста голяма молба.
Е защо не тате, ставам на 18 тази година, така, че не е ли време да покажа инициатива,
независимост, други добри неща.
Хайде, де.
Само няколко дни.
Кое е най-лошото,което може да се случи.
- Но изложението са този уикенд. - И какво?
Наистина ли ти пука, дали майка ти ще спечели с най добре декорирана торта.
Флинт.
Винаги съм си мислела,че Кевин след 20 години, ще е кмет на малко градче и ще води 3-те си деца.
Добре, скъпа.
Всичко за теб.
О, моля те по-добре да отиде на кърваво шоу. Има много момчета, който биха убили за нея.
- Хайде тя ме помоли. - Някой с ферма.
Хоумър.
Хоумър живееше в ферма съседна на моята, така, че ми беше нещо като брат.
Той винаги си навличаше неприятности.
И в училище и навън.
Новият полицай го арестува 3 пъти за една седмица.
Хей, сержант как я карате.
Добре ли?
Това не притисни Хоумър.
Е какво добре ли си?
Той се гордееше с това, което прави, просто не му пукаше за последствията.
Или какво мислеха хората за него.
Проблеми, съгласен ли си или не.
Да, справям се.
- Само момичета ли отивате? - Да и Кевин.
Хубаво ще е да има мъж наоколо. Да върши тежката работа.
Нее. Не.
Така сме четирима, някой друг?
Какво ще кажете са Олтиматомът?
Фифи в храсталаците, сериозно?
О, боже наистина ли искате мен?
Фи беше единствената, която познавах, под 60 да казва "боже".
Добре, не, но предполагам, че трябва да вземем някой, който е от нашия клас.
- Нали знаеш, сигурно ще дойде на високи токчета. - Тя живееше в града, но все пак я харесвахме.
Добре, секунда да питам мама.
Мамо, може ли да ида на къмпинг с момичетата този уикенд?
Къмпинг, навън в храстите, сериозно?
Ще призная Лий беше особен избор, той винаги работеше в ресторанта на техните.
И разбира се свиреше на пияно.
Всички други го мислеха за странен, аз смятах, че е интересен.
- Моля, поръчката ви. - Не, неискам да правя поръчка.
Да я доставим ли или ще я вземете.
Не, бих искала да говоря с Лий.
- Той свободен ли е? - Имате ли меню?
Не, о, да, да имам, но неискам. да поръчвам нищо.
Какво желаете?
- Искам Лий! - Лий.
Искам Лий!
Аз съм Лий.
Добър вечер, аз съм Ели Линтън, седя до теб по география.
- Искам да знам дали, нали знаеш дълга тъмна коса. - Да знам, коя си.
Добре, ами някой мои приятели и аз ще ходим на къмпинг този уикенд
И отиваме в, а...
Аз, а... Ние се чудим дали ти,
Дали ти, знам ли да дойдеш с нас или не?
Не, ще бъде страхотно.
Наистина, добре, аз ще те очаквам
- Всъщност а... - Виж, майка ми има нужда от помощ,
Ще ми изпратиш ли детайлите.
Да!
Ще го направя.
- Добре, доскоро. - Чао.
С Лий станаха шест.
Но трябваше да са осем.
После го променихме на седем, доколкото Робин беше седмата.
Извинявай Робин, ако бяха само момичета, но и с момчета.
Нее толкова просто.
Разбира се, ако родителите ни имаха доверие на някой то това бе Робин.
Ами, момчетата ще бъдат в отделни легла, тате.
И освен това този къмпинг нее лошо нещо.
Романтично или нещо подобно, по скоро е като да се върнем обратно към природата.
Нали знаеш като, като допир до околната среда
И мисля, че това пътуване ще ми помогне да помогна на приятелите ми да се доближат до господ.
Защото ще можем да споделим духовна връзка.
И с ваша благословия, мисля, че ще мога да повлияя на тези момчета и момичета колкото ми се иска.
Да!
Гади ли ти се?
Много се клатим, о-о-о.
Изглеждаш сякаш ще...
Заседнало ти е на гърлото, нали?
Опитваш се да го преглътнеш на долу. Просто мисля...
Добре.
- Какво искаш да кажеш? - Боже, какво е това?
Грим?
Никога не знаеш кога ще ти потрябва.
Хей, вижда се брега от тук.
Дори може да се види моста Хейрънс.
- Доста лесно стигнахме. - Това е лесната част.
Сега ще ходим пеш.
Готов? На три - Едно...
Само това ли можеш миличка?
Хайде!
Почти успях!
Дори знаете ли къде отиваме?
Успокой си главата.
Много е различно от ада.
Когато сме тук няма да е така.
Чудя се дали някой е бил тук някога? Защо на някой да не му хареса?
Може би сме първите който сме тук.
- Няма обхват. - А ти какво очакваше?
- Хотел ли? - Нямаше да навреди?
- Ти как се казваш, ще донесеш ли дърва? - Казва се Лий.
- Ам, Ели какво ще има за вечеря? - Ами карамелчета.
О, страхотно. Какво е това?
- Никога ли не си чувала за карамелчета? - Не.
Майка ми си пада по здравословни храни.
Не е ли страхотно, като разбереш, че ще промениш нечий живот завинаги?
Сега съм кретен ли?
Не си дорасъл да имаш нос.
Чакай, значи нито едно момче не те е поканило на среща миналата година.
Не, че защо да го направят?
Защо ли, ти си красива Фи.
Майка ми е красива, аз съм просто...
Е спомняш си имах скоби за около две години, все още нося очила.
Тя беше мис Уеарлейт три години подред.
Всъщност я питах дали мога да участвам тази година.
Но тя не мислеше, че е добра идея.
Както и да е справям се много добре в училище в момента, но няма значение.
И нали знаеш, някой ще ме покани на среща един ден.
Просто не знам кога!
Или кой.
Което е вълнуващо.
- Момчетата се идиоти. - Забавни идиоти.
- Каква е тази миризма? - На самолетно гориво.
Просто няколко военни самолети отиват някъде.
- Какво мислиш за Фи? - Харесвам Фи.
Знаеш това, тя е някакъв вид перфектна.
Предполагам мисли, че съм пълен загубеняк, нали?
Не мисля, че те мрази.
Да, но нали знаеш, живее в тази къща на плажа, където е г-жа Хамилтън.
Аз и моето семейство, знаеш, ние не сме от нейният тип.
- Защо не я поканиш на среща?
Такова, красиво момиче, сигурно я канят постоянно.
- Някой видя ли самолетите снощи? - Да, бяха около 6 и летяха много ниско.
Не бяха дузини, неможах да ги преброя.
- Нито пък аз. - Сериозно, какво мислиш, че правеха?
- Може да не са били дори наши? - Да, може да е започнала Трета светвана.
- Кой иска заек? - Има ли останал шоколад?
- Ам, чудя се какво му се е случило? - Я какво е това? - Това е чудо, върни ми го.
Благодаря ти! Кевин!
- Така, много е красиво тук. Независимо, че му викат Ада.
Предполагам, че защото е толкова диво, отдалечено и т. н., нали?
Дивото е различно и е прекрасно, невероятно, но не е Ад, хората го наричат така.
Хората слагат етикети на нещата, така, че никой да не може да види какво са всъщност.
- Хей, какво става? - Има скапана змия под спалния ми чувал.
Сигурен ли си, нищо не виждам?
- Добре, какъв вид змия беше? - Е не погледнах?
- Ами тук има Червено-коремни змии. - Отровни ли са?
Не, не, е ако те ухапят.
Разклати го.
Чувала Бионсе.
Хванах я, хвнах я!
Тъкмо щях да го направя сам.
- Тази е голяма. - Хей добре ли си? - Да!
Благодаря ти!
Няма да спя в този чувал отново, боже!
- Трябва да се помоля. - Хей Кевин трябва да се помолиш.
- Мъртва ли е? - Изглежда мъртва.
Никой не се смее Хоумър.
Хей Фи защо тръгна към реката?
- За да избягам от змията, разбира се! - Ти знаеш, че змиите могат да плуват, нали?
- Не немогат! - Да те могат!
Змиите немогат да плуват, те нямат крайници.
- Те се плъзгат. - Плъзгат се и във водата.
- Не, не могат. - Ами водните змии?
О, боже мой
- Можех да умра. - Не, неможеше.
- О,Фифи. - Да си вървим удома вече.
- Трябва да се връщаме. - Ами, трябва ми топъл душ.
- И възглавница. - Една възглавница ще е чудесна.
- Да го направим пак, отново пак на това място. - Звучи добре.
- Ако не го намерим пак. - Ще го намерим пак.
Но да го пазим в тайна, ако всички дойдат тук, ще го съсипят на нула време.
Дами и господа и Хоумър. За Ада.
- Тост. - За Ада.
- Наздраве! - Наздраве!
- Ели, какво е станало с кучето ти? - Мили
- Мамо, мамо
- Тате, ехо?
- Къде са родители те ти? - Не знам.
- Може би, са излезли за вечерта. - Казаха ли, че ще излизат?
- Какво се е случило? - Не знам, трябваше да са тук.
- Да идем у моите родители? - Не да идем при Хоумър по близо е.
- Дава свободно. - Какво?
- Ами телевизия? - Може би баба ти се е разболяла и те са излезли?
- Не и какво оставили са всичко така? - Може би си е счупила кракът?
- Не, не биха оставили Мили да... - Вони...
- Няма ток, ще пусна генератора.
- Къде ти е лаптопа?
- Момка му. - Ели, да идем у Хоумър.
- Ели, Ели. - Какво?
- Може би не е добра идея. - Спри колата, нека сляза.
Тате, тате.
- Чакай, къде отива Лий?
- Какво правиш?
- Лий. - Не трябваше да напускаме Ню Йорк.
- Какъв Ню Йорк, ти шегуваш ли се?
- Хоумър?
- Нищо не намирам.
- Само едно нещо. - Какво се казва?
- Никой не е в безопасност.
- Добре, знам какво си мислиш и не е възможно, такива неща не се случват тук.
- Не и в тази страна. - По добре внимаваме може залогът да е голям.
- Тя е права. От това, което видяхме нещо лошо се е случило.
- Разбира се, че нещо лошо се е случило, кучето ми е мъртво.
- Аз не исках да кажа това. - Просто всички да млъкнат. Млъкнете!
Мили боже, какво се случва?
Домът на Кевин беше следващ. И непомня да го обсъждахме.
Решихме да се движим не по главните пътища.
- Мамо, Тате, Мичъл. - Флинт.
- Изглежда добре. - Много си изгладнял нали момче?
- Не можем да го вземем. - Да не мислиш, че ще го оставя тук?
- Кев. - Не, ти мислиш, че ще го оставя тук?
Кевин, хей, хей, хей!
- Спрете! - Няма да го оставя.
- Той има право.
- Хей, да идем при колата и ще решаваме после.
Така добре ли е?
- Флинт, да тръгваме.
- Хайде!
- Това е 4 от 4, остава само градът.
- Както и да проверим мис Лейн, Тя е най-близко.
Да, можем да видим града от хълма до нас. Може да разберем нещо.
- Да, че отиваме у Робин.
- Флинт седни, остани тук.
- Моля те не пипай това. - Да идем на хълма.
- Нещо става на площада. - Чудя се какво ли е?
- Ами тези там явно използват генератори.
- Мисля, че трябва да се разделим. - Да се разделим ли?
- Не е можем! Трябва да останем заедно. - Трябва да сме готови преди зазуряване.
- За всеки случай.
Ще дойда с теб до вас. Лий ти отиди до вас.
- Ще се срещнем тук в 5 сутринта.
Ами ние просто да стоим тук?
- Трябва да идете на шоуто.
- Чий глас е това? - Не знам.
- Не искам да умра. - Не, не, чакай!
Трябва да огледаме преди да си тръгнем.
- Да видим какво, Ели да тръгваме. - Един от нас трябва да се приближи.
Ами, аз не искам да не хванат тук.
- Аз ще ида.
- Ели
Ако нещо се случи бягайте.
- Всички вие, нататък.
- Тате.
- Това е нелепо, ей ти тъпако кажи ми.
Какво по дяволите искате от нас?
- Махни си ръцете от мен.
Добре ли си?
Къде е Кевин?
Добре те идват, те идват, хайде!
- Ели. - Какво? - Хайде давай.
- Моля те, моля.
- Хора! - Защо направи това?
- Какво стана с теб? - Ами, те ви видяха, затова побягнах.
Ели каза ако стане така просто да бягаме.
- Внимавай идват.
- Хайде, хайде.
- Давайте, давай.
- О. не коляното ми. - Трябва да се движим?
- Добре ли си? - Не, боже.
- Ам, ще ми трябва тениската ти. - Добре.
- Потника е по добре. - Добре.
- Стойте тук.
- Хайде побързай.
- Какво прави това? - Мълчи.
- Те идват, те идват. - Добре.
- Пали!
- Кор, да се махаме от тук. - Ставай, хайде мила, Ели хайде.
- Стойте.
- Тя беше на моята възраст и беше също толкова изплашена.
Никога няма да я забравя.
- Добре боже имаше експлозия! - Да това бяхме ние.
- Добро момче.
- От къде взе това нещо?
- Чакайте къде са Робин и Лий? - Ам, не са се върнали още.
Вие закъсняхте много, скоро щяхте да се откажем от всички вас.
- Трябва да идем и да ги намерим. - Ели.
- Хоумър трябва да ги намерим. - Постой малко.
- Няма да ги оставя. - Няма да ги оставим!
Ще се върнем довечера, когато е безопасно.
Да защото сега ще е пълно със войници в целия град особено след това,което стори тя.
- Ще ги намери, Ели. - Обещавам.
- Ел, Ел. - Да.
- Хайде.
- Ела тук. - Не, не ме докосвай.
- Седни там. - Добре.
- Ще донеса малко храна. - Благодаря ти.
- Някакви идеи чия армия е това? - Всъщност неспряхме да попитаме.
Ами питай Робин сигурно я интересуват такива неща в момента.
Мога само да кажа, че не са гърци.
Няма значение кои са, а, че са тук трябва да го приемем.
- Добре, човече успокой се. - Не сериозно, какво значение има знамето.
Фи направи това за теб.
Какво стана с вас?
Последваха ни до реката, тичахме по целия път обратно до тук.
Не е лошо за първа среща.
Другите ми казаха, какво се е случило.
Ел.
- Вината нее твоя. - Вината нее твоя.
Тяхна е.
Изцяло тяхна е!
Какво променя това.
- По-добре или по-зле. - По-добре.
Кевин ще е по-добре.
Добре ли е?
Трябва да поседиш навън.
Ще трябва да му простиш рано или късно, нали знаеш?
Той просто ни остави, Ели.
Побягна и ни изостави.
Мислех, че ме обича.
Помниш ли колко часа прекарвахме тук.
- Искаш да кажеш, чаените партита ли? - Бяхме толкова невинни тогава.
Сега чувствам, че нашата невинност умря вчера.
Хайде вярвай в Дядо Коледа или нещо подобно.
Никой вече не вярва в другите заблуди.
Вярвахме, че сме в безопасност.
Това е била най-голямата заблуда от всички, нали?
Мислиш ли, че ще видим Робин и Лий отново?
Това е един от нашите.
- Колко изтребители имаме? - Един по малко сега.
Ами така, ще се съглася с Ели да идем да потърсим Робин и Лий.
- А вие тримата, отидете унас и чакайте там. - Струва ми се голям риск да се върнете там.
Ами ако беше ти там?
Тогава може би.
- Не би. - Добре тогава, защото не отивам.
Боже, Кевин всичко е риск от сега нататък.
Не можем да останем тук вечно. Най-големият риск е да не поемаш риск.
Добре, но ако не можем да останем тук, къде ще идем?
В Ада.
- Не може да вземете скутерите. - Не всичките само един.
- Не може да взимаме такива неща. - Защо не?
- Това не е пикник, трябва да започнем да се държим като войници.
Една грешка и всичко свършва.
- Да взема ли Короните и бижутата на мама. - Само мебели фи.
Виж вземеш, бижута и корони, защо аз не взема футболните трофеи на баща ми.
В този ред запиши кучешка храна, запиши това.
- Ще ни трябват палатки. - Принадлежности за миене.
- Ето това е добра идея.
Сладки.
- Ами оръжия, трябват ни оръжия. - Просто го изключи.
Мога да го оправя.
Пак се е напълнило.
Значи имаме достатъчно неща за четене.
Оправих го.
Какво е това?
Забравихме да сложим някой на пост.
Не пипай оръжията.
Разделете се. Отидете в различни стаи.
Ако видите нещо залегнете. И стойте тук.
Флинт.
Флинт влизай вътре.
- Видяха ли те? - Не знам.
Помощ!
Ели!
Стой неподвижно!
Добре, че ни пропуснаха.
Боже мой, мисля, че се връща!
Факли, те маркират къщата.
- Благодаря много Хоумър. - Не съм ти искал мнението.
- Те знаят, че ме тук сега. - Разбира се, че знаят, видяха ни.
Но не знаеха, че имаме оръжия.
Да се махаме от тук! Да се махаме от тук сега!
- Движи се! - Движи се!
Хайде, хайде движение, давайте!
Флинт!
Кевин!
Хайде, давай!
Хоумър беше прав. Адът беше единственото безопасно място за нас сега.
Но първо трябва да намерим Робин и Лий.
- Какво не е наред? - Мостът Хейрън.
- Боже мили. Виж това. - Идват от Коблъс Бай.
Обзалагам се, че това е първото място, което са завзели.
- Само глупак би направил друго. - Да!
Нашият мост им дава пряк достъп.
Винаги съм мразил този мост.
Хайде трябва да идем в къщата на Робин.
Робин!
Ели!
- Как се сети, че е тя? - Това е бастуна на баща и.
Какво щеше да направи да ги пребие с него?
Хей!
- Ели, благодаря ти боже. - Ранена ли си?
Не! Добре съм!
- Къде е Лий? - Беше прострелян!
Изчакайте минутка.
Някой трябва да иде с нея.
Чисто е.
Давай, давай, давай.
Знаеш ли, не насочвай това нещо към мен.
Това е д-р Клемънт. Всичко е наред той е моя зъболеър.
- Д-р Клемънт това съм аз Робин. - Намалете малко, незнаете ли, че навън има война.
Ти, ще ти покажа как да го правиш.
- Как е той? - Той е късметлия.
Нали все още диша.
- Благодаря ви. - Избрали сте страхотен уикенд за къмпинг.
Имахме планове, но...
Така са го направили. Правили са планове. И ги изпълниха!
Обградиха ни още за първите 24 часа.
Уж, че била някаква експлозия в въздуха.
Никой не обърна много внимание.
Изведнъж се търкаляха по моста с техните танкове и камиони.
Премахвайки всеки, който им се изпречи на пътя.
Цялото семейство на Лий, твоето също.
- А моето? - Ваще не бяха дори готови.
Ами моите родители? Джордж и Мати Елис.
- Ходят ли на зъболекар? - Не!
Тогава откъде да знам кои са?
Просто питам.
Затворили са всичките улици сега стоя тук като кретен и просто чакам да ме намерят.
Или просто да ни заварят, докато влачихме за Лий тук.
- Влачили сте го? - Да, наложи се.
Ако кракът го заболи, трябва да му биеш друга инжекция.
- Чакай, няма да останеш с нас. - Да дойда тук беше голям риск.
Нали, направих достатъчно, трябва да тръгвам.
Чакайте д-р Клемънт, има ли някои други там?
- Като нас. - О, да!
Имаше няколко човека, които се опитаха да направят някои неща.
Опитаха да бъдат герой.
Дори една група опита да взриви моста Хейринс. За да спре конвоя от Коблъс Бай.
Те всички платиха цената.
Добре ли си?
- Мисля, че трябва да тръгвате. - И аз така мисля.
Първо да отвлечем вниманието, второ да вземем кола.
- А, да ти имаш опит в това. - Чудесно, значи ще идеш да вземеш кола.
Да я паркираш отпред и да питаш войниците дали може да си тръгнем?
- Така, просто добре. - Ами нещо друго.
- Коли за голф, колички за пазар. - Малки, бутат се, инвалидна количка?
- Можеш ли да караш инвалидна количка? - Бих могъл,
но колкото повече го мърдам повече ме боли.
Чакай, чакай, ами ако мислим погрешно.
- Какво искаш да кажеш? - Мислиш да бъде тихо и мирно, нали?
Ами ако идем в другата крайност?
Нали знаете, да вземем нещо толкова неразрушимо, че да няма значение, кой ни е видял?
Което е?
По дяволите!
Да тръгваме, хайде.
- Добре ли си? - Да!
- Немога да се покатеря там. - Влизай в това тогава.
- В това? - Да!
- Добре ли си? - Да! Да! Да!
- Мислех, че каза, че можеш да караш това нещо? - Казах, че мога да карам камион.
Качвай се!
По дяволите.
Карай Ели, карай!
- Не мога да стрелям, докато карам. - Не мога.
- Не е време за религия. - Казах не.
Ти кървиш.
Тръгвай.
- Защо Хоумър, а не аз, трябваше да иде за кола? - Просто се надявам да успее да ни намери.
- Хайде, дори Хоумър знае къде е скапаната църква. - Ели!
Не отново.
Дръж се!
Мисля, че изгубихме единия.
Спука се гума.
- Ти караш в кръг. - Правя каквото мога.
- Ти си опасна. - Това казваше моят инструктор по шофиране.
Просто се откажи.
- Как се пуска боклука? - Това копче, мисля.
- Преследвайте себе се, а. - Мислиш ли, че са ранени?
Няма начин. Да ме натъжи.
Къде е Хоумър? Трябва да е тук, къде е той?
Може би, са го хванали?
- Трябва да продължим, да излезем от града. - Не, Ели трябва да изчакаме Хоумър.
Добре, колко време преди да дойдат на колела или дори с някой хеликоптер.
Трябва да тръгвам, сега!
Извинете, че закъснях, но с тези скапани огради.
- Защо спираме? - Трябва да си почина.
- Мръдни аз ще карам. - Просто недей, разбра ли?
- Това е къщата на Крис Лейн. - Боже, мой какъв откачалник.
- Той е гений, Кевин. - Той е скапан наркоман.
- Наркотиците са проблем - Не ми пука стига да има меко легло.
- Може би, четка за зъби? - Имам хубава четка за зъби.
Крис казваше, че баща му е роден като примерен и безгрешен.
А той бил роден в другата част на градът.
Денят, преди всичко да започне, майка ми и баща ми отидоха на разходка.
Така, аз съм сам чух шум, часът беше 9 или 10, или 9 да 9.
Добре, по добре да ида да видя какво става.
Аз съм идиот, няма ток също, така аз съм толкова напушен тогава.
Наистина напушен, потрошен.
Както и да е отидох до колата, и баща ми, разберете това,
Баща ми оглежда колата колата,
и другите са с него.
Просто е глупак, само като прави това.
Нали знаете, сякаш дори ми няма доверие с колата за една седмица.
Така сега трябва да ходя, чак до Ранди.
И е далече, като това, каквото си мислите за далече умножено по десет.
Ето толкова далече беше, а когато стигнах там.
Нямаше никой в къщи.
И си мислех, " О, чудесно".
Защото следващото място е дори по-дълеч.
Както и да е, вървя по пътя и видях семейство Рамзи в техния камион.
И те се бяха блъснали в дърво.
Но... Това не е...
Което ги е убило,
Те са били застреляни.
Те са били застреляни, а никой не го застрелват просто така.
Били са много пъти. Бум - бум - бум!
Г- н Рамзи, г-жа Размзи, дори и бебето Джесика беше застреляно.
Така че, мисля си
Или аз съм пушил някакъв боклук или това нее обикновен ден.
Както беше.
Да, ам както и да е
Просто не съм се държал трезвено, всъщност.
Просто си почивам.
Беше приятно.
Да!
Чудесно!
Колко са забавни кучетата!
- Какво е чувството да те прострелят? - Не го усетих отначало.
Но до времето в което отидох в ресторанта, кракът ми гореше.
Сякаш някой беше сложил фойерверка върху него или нещо подобно.
- Те са унищожили ресторанта ти. - Да.
Поне мразех това място.
Работата там, да бъда там, просто да живея там.
Чувствах се като в затвор или нещо подобно.
Но знаеш ли, помогнах това място да стане, каквото беше.
Така, че когато някой счупи прозорец,
счупва стъкло, което съм поставял хиляди пъти.
Заличили са всичко, което майка ми и аз бяхме постигнали.
Дори и да не харесвах мястото.
Странно е!
Имаше си собствен вид красота.
Знаеш ли винаги сядах до теб по география.
- Трябва да ида да проверя Крис. - Крис?
Да оставих го на пост.
Всичко е наред.
Крис.
Крис. - Хей.
Ставай.
Наблюдаваш, а ти дребен боклук!
Боже Ели, успокои се.
- Да се успокоя? - Да, просто съм задрямал за секунда.
- Не разбираш ли какво си направил? - Да, аз да разбирам, разбирам.
Немога да съм спокойна вече.
Знаеш ли, защо не не се застреляме един друг сега и да се свършва с това.
Добре, схванах, така е. Съжалявам.
Аз наистина, много съжалявам.
Трябва да си затвориш устата.
- Застреляй ме! - Какво правиш?
- Хайде, Крис застреляй ме. - Не искам да те застрелям.
- Не можеш да ме убиеш, будна ли? - Боже, беше инцидент съжалявам.
Глупости, съжаляваш, хора умират навън Крис.
Семейства са разделени, губят домовете си, разпадат се на парчета.
Ти си имаш шибана ваканция!
Така, че давай, не ме чакай да заспя.
Хвани това, бъди мъж, погледни ме в очите и дръпни спусъка.
- Ели, моля те. - Така ли?
- Какво правиш? - Знаеш ли, какво е наказанието, за заспиване на пост?
- О, боже. - Знаеш ли какво правят?
- Не, Ели!
Ели!
- Той рискува нашият живот. - Ели!
Това е Крис!
Просто Крис!
Колко време бях заспала?
Около 16 часа.
- Как е Крис? - Все още трепери.
Хвърли му страхотна реч, знаеш.
Ще му се извиня, когато се събуди. Обещавам.
Всъщност той иска да се извини на теб.
Беше права тогава.
Знаеш, малко прекали, но беше права.
- Ти си добра приятелка. - А ти си доста чалната.
- Добра ли е книгата? - По добра от филм.
Да!
Обикновено са.
Генералът повтори, че коалицията от нации, вече, не подпомага окупираната популация.
И Австралия трябва да, да сподели, земя
и природни ресурси с по-малко имащите си съседи.
По този начин Генералът се надява, че
инвазията ще се забави навсякъде, и евентуално ще доведе до нова ера.
От мир и стабилност.
Междувременно, повече от половин милион коалиционна войска.
Са насочени към Австралия, за да освободят окупираните райони.
Тези райони са идентифицирани като:
Тилтън, Порт Тетлънт и Коблъс Бай.
- Заздравява добре. - Да, подобрява се.
Има нещо, което искам да те питам.
Нали знаеш в къщата на Крис онзи ден.
- Играех си с косата ти и... - Да, добре, добре, знам какво стана.
- Мислех, че може да си забравила. - Как просто така бих забравила?
- Но ти почти не си ми говорила от тогава? - Просто съм объркана.
- За мен? - Да, за теб, за нас, за тази война.
За тази бъркотия, в която се забъркахме.
Истината е, че през повечето време нямам идея, какво правя.
Така, че правя тези неща и те,
не винаги значат, каквото мисля, че значат.
- Разбираш ли ме? - Не нямам идея, какво имаш в предвид.
Добре!
Виж, признай нещо сега,
и неозначава нещо сега, но аз просто, аз не..
Не мисля, че означава това, което ти искаш да означава.
- Ти просто не ме харесваш? - Не, Лий харесвам те, харесвам те много.
Но точно сега ме влудяваш.
Не знам защо говорех така.
Това, което наистина исках да направя, бе да го прегърна и да го успокоя.
Просто не знам какво ми беше.
Никой от нас не знаеше.
Това, което можеше да се каже със сигурност,
Е, че за сега бяхме свободни.
Но не бяхме направили нищо да заслужим свободата си.
Добре!
Все още не!
Според мен.
Това са възможностите ни.
Първо, можем да седим т тук и да не правим нищо.
Да се върнем, когато войната свърши.
Незнам за вас хора, но аз не съм добър в това да не правя нищо.
Второ, да опитаме да бъдем герои
Да спасим семействата си от там.
Или както д-р Утслужлив каза,
Вероятно да платим цената.
Или трето, да идем там, през ноща,
да направим нещо използвайки тактиката " Удар и бягство"
И да си им го върнем.
Може би, ще помогнем да се спечели войната.
Да, така е ние сме родени тук, познаваме тази страна по-добре от тях.
Това е нашето предимство, да ги изненадаме и спрем.
- Не чакай, говорите за убийство. - Не е убийство, ако е война.
- Ами в библията, там се казва не убивай. - Давид е убил Голияд.
Това не е за ситуацията, това е метафора за...
- Не мислиш, че е честно, нали? - Не
Да дойдат и да вземат всичко, което искат, всичко за, което сме работили толкова здраво.
Не, Кевин не мисля, че е честно.
- Въобще не мисля, че е честно. - С нас ли си или не?
Чувствам, че не трябва, но
Постоянно мисля за съвпадението,
От всички уикенди, които можеше да идем на къмпинг, ние избрахме този.
Бог ни е пощадил с причина,
и аз мисля, че иска от нас да направим нещо.
Така, че ще ти помогна Хоумър, но
Няма, няма да убия никой.
Този разговор, ме плаши до смърт, но...
Мисля, че трябва да отвърнем въпреки това.
- Няма да спим отново, ако не го направим. - Няма да спим отново и, ако го направим.
- Да не се уплаши Крис? - Знаеш всичко за това, нали?
Няма нищо лошо в това да останеш жив,
Дори не сме тренирани за тиня неща.
Какво биха казали нашите родители?
Биха казали, че най-важното нещо е нашата безопасност.
Не биха ни искали мъртви, в замяна на това да са живи те.
Предполагам, когато времето дойде,
Ще направя това, което трябва да направя.
Притесняваме това, че
не мога да гарантирам, че няма да се панирам под напрежението.
Толкова съм изплашена,
Мисля, че просто ще стоя там и ще пищя.
Никой от нас не знае, как ще реагира.
Тя е честна.
Справи се добре досега,
Е, за гражданче.
Трябва да направим нещо,
няма просто да стоя тук и да не правя нищо.
Аз съм различна от всички вас.
Имам кръв по ръцете си.
Не мога да кажа, дали това, което направих беше правилно или грешно.
Харесва ми да мисля, че беше,
да спася приятелите си или някакъв опит да спася страната си.
Сигурно просто се свежда до факта, че ценя своя живот повече от техните.
Колко хора ще трябва да убия за да се запазя жива?
В кой момент губим душите си, ако не сме вече?
Накрая мисля, че трябва да се доверим на инстинктите си.
Само това ни е останало, нали?
Какво ти казват твоите инстинкти?
Че е време да отидем на война.
Така, какво ще правим, ще го взривим?
Коблъс Бай е един от техните ключови точки.
Този мост е единствения вход или изход.
Той е ключ към всичко.
Ако не стигнат войниците няма да се сръжават.
- Имат съгледвачи. - Ще намерим начин да ги разсеем.
Помниш ли какво каза д-р Клемънт,
Как и други хора са се опитвали да взривят този мост и преди.
Аматьори!
Преди няколко години Кийтс и Мейтс, измислиха начин да разрушат моста.
Само за забавление.
А как са смятали да го направят?
Можеш ли да караш цистерна?
- Побързай! - Добре.
- Големият ли? - Големият.
Там са виждам ги.
- Чакай! - Какво?
Може ли аз да го направя?
Винаги съм искала да счупя прозорец?
- Какво? Един момент. - Фи просто.
Направи го!
Фи бягай!
Обърни се!
Немърдай!
- Хора там ли сте? - Да виждаме те.
Не се приближавайте, докато не получите сигнал от Хоумър.
- Лий и мен почти сме там. - "Лий и аз. "
Ние сме на позиция 2, мога да видя поне 10 войника.
Почти сме готови 15 минути, преди следващия конвой да дойде.
- Ще ви се обадя когато сме готови. - Добре, скъпи, ще чакаме.
А да не го нарече скъпи?
- Хоумър.
- Нарекох го Хоумър. - Не нарече го "скъпи".
- Не съм! - Да си, аз те чух.
Може да е прозвучало като "скъпи", но определено казах Хоумър.
- Давай, давай. - Трябва да шумиш като змия.
Не, като змия.
Така, принцеса Фифи си пада по простоватия Хоумър.
Целуна ли го?
- Би ли възразила ако бях? - Кой аз?
Ти сериозно ли, разбира се, че не!
Ами аз знам, че сте близки.
- Не никога по този начин. - Ами добре.
Тогава да направих го.
Той добре ли се целува?
Всъщност не искам да знам, не ми казвай.
Малко е гадно.
Дори чудесно се целува.
Сега знам.
Той е толкова откровен.
Малко е резервиран, че родителите ми са богати.
И винаги се шегува с това, а аз не мисля, че се шегува въобще.
Боже, Фи не ми трябва време да се сетя кое от двете е.
- Какво искаш да кажеш? - Знаеш се държат момчетата,
Те по скоро биха се размотавали вместо да играят крикет с родителите ти.
Моите родители не играят крикет.
Ели, Ели, Фи!
Зад вас!
Хоумър е като двама души той е толкова уверен с групата.
И се много срамежлив с мен, просто не разбирам.
Ели?
Ако разбирах Хоумър, щях да разбирам всички момчета.
- Като Лий Ли? - Не!
- Откъде знаеш за това? - О, хайде Ели всеки го знае!
Боже, чувствувам се засегната.
Те могат... Могат да ни чуят.
- Трябва да започваме! - Но още не сме готови!
Има войници, които приближават към цистерната, Ели не отговаря.
- Ели вдигай! - Помисли за това.
Ние осемте живяхме там в храстите,
и света се преобърна нагоре с краката.
Не искам да бъда отговорна, за живота на едно малко момиченце,
което в този свят няма да има шанс, а Лий и аз няма как да подсигурим.
Виж Ели, не съм експерт по връзките или нещо,
Ти знаеш тази склонност разумно да си запълваш времето.
Аз просто мисля, че бъдещето е бъдеще време,
Каквото трябва да става ще става.
И между другото сте"Лий и аз".
Ето го и големия план.
- Ели толкова съжалявам, изключила съм го. - Няма значение.
Ето!.
Върви!
- Ели, трябва ни огън. - Ти трябваше да го вземеш.
Не! Ти трябваше да го вземеш!
Не е у мен.
Подяволите войниците!
Къде подяволите отива Кевин?
- Робин не можем да стоим тук. - Не се притеснявай за нас, просто тръгвайте!
Лий вземете този, Кар ти си с мен. Хайде да тръгваме!
Давай, Хоумър, да тръгваме! Побързайте те идват.
Хайде да тръгваме!
Кевин!
Кори, Кори!
Махайте се от там.
Хайде!
Чакайте!
Боже!
- Беше толкова по-голяма от колкото очаквах. - Беше най-голямата врява Емили.
Видя ли моста?
- Кори, боже мой какво се е случило? - Беше простреляна докато бягахме.
Немога да...
Немога да спра кървенето.
Ами заведете я при д-р Клемънт, той може да управи това, както с Лий.
Тя се нуждае от болница Фи.
- Трябва да те начин в Джипа. - Ели!
Хей, хей!
- Трябва да ме оставите! - Не, няма да те оставя!
Тя е права.
Звучи жестоко, но единственото, което трябва да
направим е да позвъним на звънеца веднъж.
- Какво? - Не!
Немога да я оставя, не мога. Няма да те оставя разбра ли?
Трябва да сме рационални за това, ако я заведем в болница ще ни хванат.
Не ми пука какво е рационално, разбра ли?
Кори е моята половинка.
Добре тя е наша половинка.
И аз...
Обичам я!
Ще я заведа то там.
Ще остана с нея.
Оставам...
Късмет приятелю!
Ще дойда да те взема. Когато си по-добре, нали?
Заклевам се!
Ще ги нараним.
Ще ги нараним тежко!
И сега ще ни преследват с всичко, което имат.
И те наистина ни последваха!
Три седмици до сега сме виждали дузини самолети, хеликоптери и претърсвания!
Но не са ни намерили още!
Това означава, че Кори и Кевин, не са им казали нищо.
Преди месец бяхме просто група тийнейджъри,
Които учат в училище и се оплакват от родителите си.
Сега сме войници, хванати в къпан,
В тила на врага, борейки се да оцелеят.
Ние ще бягаме!
Ще се крием!
Ще се борим!
Ще продължим да се борим!
Никога няма да се предадем!
Докато историята накрая не приключи!
Субтитри и тайминг: xickata - bt. wrzru. com