Боже! Джес ми каза, че адски е хлътнал по Ела.
У-ух, тая мръсница ли?
Чух, че му е духала в тоалетната. - Момчетата са отвратителни.
А онзи тип Ник дето се прави на "Вижте ме колко съм готин".
Той е симпатяга. - Не, не.
Може да е секси, но не е кой знае какво. Не.
Чух, че е спал с Мишел. - Няма начин!
О, да, вярно ти казвам!
Много забавно. - Утре си на училище. Бързо в леглото.
Ама ние с Лиса учим. - Хей.
Хей, Лиз, къде е голямото парти този уикенд?
Май вече я няма. - Шокиращо!
Не мина ли часът ви за лягане? - Лека нощ, миличка.
Обичам те, мила. - И аз теб.
Лека нощ. - Лека.
Здрасти.
Леле, това е супер!
Днес седнах до Крис в часа по физика и той се обърна и ме погледна.
Само с ъгълчето на окото си, но съм сигурна, че ме погледна.
И после започнахме да си говорим за нещо.
Не знам, за нещо тъпо.
И после се заговорихме за обяд и такива неща.
Беше много хубаво. А после ме попита:
"Написа ли си домашното?" И аз казах "Да."
И той - "Може ли да го препиша?" И аз - "Да."
Щях направо да умра.
Ще ти звънна пак после. Чао.
Джейк?
Татко?
Мамо?
Прави каквото ти казвам и ще живееш.
Ще убия майка ти или баща ти.
Имаш 60 секунди да избереш. - Не!
Избери или ще ги убия и двамата.
Не мога! Не мога! - Щом е така...
Умират и двамата. - Не, не, не...
Не! - Избирай!
Мен, мен, мен! Убий мен!
Искаш нещо да добавиш ли, татко?
Моля те! Моля те, успокой се!
Ще ти дам всичко, което поискаш. Не наранявай семейството ми!
Ела тук, Джейк.
Добре, ето. Добре, добре.
Хайде, избери ме. Просто ме избери.
Иначе ще избие всички ни.
Моля те! Бъди смела и избери мен.
Не, моля те. Не мога, татко.
Можеш, можеш!
Избери!
Ще убие всички ни. Можеш!
Добре, татко... Татко.
Какво? - Моля те, хайде.
Така момичето ми, давай. - Татко ми!
Съжалявам, татко!
Няма нищо, всичко е наред. - Обичам те, татко!
Ще трябва да свършиш и мръсната работа.
Вземи го!
Можеш. Бъди смела! Хайде, миличка.
Не мога!
Решенията ти имат последствия, татко!
Сега!
Не мога! Не мога! - Можеш!
Сега! - Не мога!
Направи го! - Да, можеш! Моля те!
Татко! - Направи го сега!
Хайде, момичето ми. - Татко!
По дяволите, направи го! - Да, Сара!
Направи го! Сега, по дяволите!
Направи го сега!
Татко!
ИЗБЕРИ
Сутринта зам. шерифи започнаха издирването
на двама мъже, изчезнали край езерото вчера.
Шерифът каза, че член на семейството е съобщил
за изчезването на 19 и 20-годишните мъже сутринта.
Мъжете, чиито имена все още не са оповестени,
са били видени последно на къмпинг в района на езерото.
Разследващите съобщиха за изчезнало кану от брега.
Шерифския отдел и полицията на Ню Йорк се включват в разследването.
Изпратили сме екип на мястото и ще ви информираме,
щом разберем повече по случая. - Благодаря ти, Санди.
Жертвата е 57-годишният адвокат Елиът Винсънт.
Според полицейския доклад заподозреният е вързал
и запушил устата на Винсънт и съпругата му.
После е накарал дъщерята на Винсънт да избере кой от двамата да умре,
заплашвайки да убие цялото семейство, ако не го направи.
Според полицията заподозреният е бял мъж, висок около 1,80 м,
с тъмна тениска с качулка и плетена шапка.
Винсънт е известен най-вече с ролята си в известното дело на Уилшир Барет.
Случаят е свързан със сексуално насилие
в няколко щатски изправителни домове в цялата страна.
О, боже! - Какво ти става?
Изкара ми акъла!
Вратата ти беше отворена. Добре ли си?
Сигурна си, че вратата е била заключена.
Да, бях проверила.
Добре, но няма следа от насилствено отваряне.
Значи не ми вярваш? - Не казвам това.
Вратата беше заключена! - Откакто излезе тази статия,
в участъка сме получили около 50 обаждания
все от хора, изпаднали в някаква истерия.
О, татко! Знам какво си мислиш.
Малката Фиона живее сама с богатото си репортерско въображение.
Спокойно де! Ще вземем отпечатъци и ще разследваме.
Но, мисля, че е някой от глупавите ти приятели.
Нямам приятели, които да ми скроят такъв номер.
Ами Пол? - Той е безобиден.
Добре, предавам се.
Съжалявам. Ще се заема сериозно.
Всъщност защо не останеш вкъщи довечера?
За по-сигурно - пуканки, стари филми.
Татко, захвърлих панделките преди години.
През юни се дипломирам.
Не и ако накарам професорите ти да те скъсат.
Просто провери за отпечатъци, става ли?
Добре, но да поговорим и за скенера, който не трябва да е тук.
Знам, просто искам да знам къде си.
Аз ли? Не следващата ти история или големите заглавия?
Само теб, по всяко време. - Добре.
Значи мога да взема отпечатъци, защото спомена...
О, боже. Момент само.
Вагнер е. Да.
Добре. Да.
Трябва да вървя. Вземам това за отпечатъците.
Всичко наред ли е? - Да, наред е.
Само някакви семейни неща. Ще се видим скоро.
Брадвата щеше да е за майка ми.
Профуква ми цялото наследство зад гърба на баща ми.
Не знам. Може би баща ми.
По дяволите, може би майка ми. Да оставим това.
Дори не искам да си го помислям. - Фиона, кого би избрала?
Голям загубеняк си! - Ехо?
Мамка му, отнесох се. Извинявай, Фи. Съжалявам.
Я виж. Да нямаш майка си имало и предимства.
Ами това? С него или с мен би спала?
Избери. - О, трудно ми е.
Съчувствам ти, Фи. - Избери.
В главата ти е опрян пистолет. - Не е и няма да избера.
Избери! - Господи, Пол, разкарай се!
Само се шегувам. - Вижте, трябва да вървя.
Саут Бар довечера? - Не, трябва да си довърша темата.
Бла, бла. Просто се домъкни там!
Идиот!
Мини покрай Джеферсън Хол.
Жена е открита мъртва в мотел "Полумесец".
Удавянето в мотел "Полумесец" е обявено за самоубийство.
Фиона, всеки избор води до последици.
Помни, че винаги ще бъда с теб в сърцето ти. С обич, мама"
По-малко стакато при последния такт.
Иначе е много добре. Браво.
Ще се видим утре, един час преди концерта.
Дейвид, ще мога ли да остана и се поупражнявам малко?
Разбира се. Всъщност много добре се справяш.
Май малко късно изгрявам.
Изгаси като си тръгваш.
Ехо? Кой е там?
Благодаря. Тъкмо си тръгвах.
Извинявам се.
Кой е там?
Само исках да упражня края, но вече върших.
Дейвид? Ти ли си?
Ехо?
Хей!
Стига шегички!
Хей!
Още съм тук! Хайде, отвори!
Кой е там?
О, боже!
Кой е там? Кой си ти?
Аз свиря в оркестъра, затова съм тук.
Приятел съм на Дейвид.
Просто ми вземи парите.
Не ти искам парите, Саймън.
Мисля да взема нещо много по-ценно от това.
Ще загубиш способността си или да чуваш, или да свириш.
Млъквай! Натам! Бързо, на колене!
Добре!
Избирай!
Слухът...
Или пръстите.
Защо правиш това? - Имаш 60 сек. да решиш.
Какво да бъде?
Добре. Пръстите.
Но трябва да направиш още един избор.
Всички наведнъж?
Или един по един?
Избирай!
ISO_17?
ISO_17.
Времето лети, а?
Кой си ти?
Годишнината наближава...
За какво говориш?
Самоубийството на майка ти.
Кой, по дяволите, си ти?
ISO_17 напусна чата.
Хей, не може да спиш тук!
По дяволите! Как изобщо влезе...
Мамка му!
Значи пазачът е открил човечеца припаднал на стълбището.
Няма свидетели, няма камери. - Супер. Какво друго?
Май имаме модел.
Това е кръв.
От снощното местопрестъпление.
Съвпада. Къде е жертвата? - В болницата.
Покажи ми къде е бил открит?
Колко е зле? - Ще живее.
Но не знам дали ще иска.
Пръстите му са отрязани така, че да не могат да се зашият.
По дяволите! - Да, това е онзи символ.
Джейми вече го проверява.
Велики боже!
Вече споменатите пръсти.
Шериф Вагнер! След мен.
Шерифе, коментар за вечерните новини?
Не. - Хайде, Том. Хвърли ми кокалче.
Детето ти иска да стане една от тях? Хубави времена.
Шериф Вагнер не иска да коментира.
"Според източник, нападателят е накарал жертвата
да избере кое да изгуби - слуха или пръстите си".
Кой може да направи такова нещо?
Предпочитам да оглушея, отколкото да си изгубя пръстите.
Но човекът е бил пианист. За него и двата варианта са убийствени.
Ехо? Какво ти е? Държиш се много странно. Добре ли си?
Ако ти кажа нещо, обещаваш ли да не ме вземеш за луда?
Забрави. - Не, кажи ми!
Не, наистина. Остави! - Фи!
В писмото си майка ми говореше за избор, който не разбирах.
Ами, ако някой я е накарал да избере между това, което е направила
и нещо много по-ужасно?
Това би го обяснило, нали? Вече ще е разбираемо.
Говорила ли си с баща си за това?
Не мога да говоря с него за такива неща.
Последният път, като опитах, направо откачи.
Може би трябва да опиташ, Фи. Просто опитай пак.
Права си. Глупаво е.
Много съм глупава.
Г-н Кембъл? - Пак ли някой от вас?
Просто... Просто искам да поспя.
Разбира се.
Разбирам.
Да приключваме. Хайде, хайде!
Сещате ли се за нещо друго, което би могло да помогне
за разпознаването на човека, който ви причини това?
Колко пъти трябва да се сещам за това?
Беше тъмно! През цялото време ми светеше в очите!
Не знам кой беше и откъде ми знаеше името...
Знаел е името ви?
Какво друго е знаел за вас?
Май нищо.
Каза ли ви нещо по-особено или нещо, което мислите, че...
Нещо за избор и последици. Нещо такова.
Не знам.
Трябва да има причина да избере вас.
Трябва да има причина да сте вие.
Сещате ли се за нещо? Познавате ли го?
Познавате ли някой, който може да ви причини такова нещо?
Моля ви, трябва да има причина.
Просто...
Просто искам да поспя.
Добре, следващият.
Добре, добре. - Готов ли е фотоапаратът?
По-малко усмивки. - Остават ти 5 кадъра.
Супер, но не са най-добрите 5 досега.
Хайде, хубава усмивка. Очите, точно така.
Знаеш ли? Писна ми. Приключих.
Задник.
Добре, дай първо да видя всичко от първия фотоапарат.
Да забравим за малко за другия.
Не, тъкмо се облякох.
Скапан ден, както винаги.
Не ми е добре. Виж, трябва да хапна нещо.
Затова, поръчай ми нещо, моля те.
Да, знам. Скъпи, знам, но...
Аз... Добре, хубаво.
Извинявай, но приключихме и...
Не виждаш ли, че говоря по телефона? - Добре.
Не говоря с теб. Разкарай се!
Не, някакъв идиот. Извинявай.
Не, не бъди такъв задник. Не, не ми пука.
Просто влезе и започна да слухти.
Добре. Няма да е зле да почнеш да мислиш и за мен, а?
Да, добре.
Да, но така мислиш ти. До после.
Щом искаш да те огрее довечера, си оправи отношението.
Какво? Махай се!
Виж, ще свърша, когато свърша. Дай ми минутка.
Майтапиш ли се? Какво, по...
Слушай, кретен такъв, както и да се казваш...
Ако мислиш утре да се върнеш и да имаш работа...
Хей, не е смешно! - Не обичаш ли да те снимат, Джена?
Кой, по дяволите, си ти, ненормалник? - Лоша рана се забравя...
Не ме докосвай! Не ме докосвай! - Суетна до края.
Не се бои за живота си, само за лицето си.
Помощ! - Предлагам ти избор.
Имаш 60 сек. да решиш.
Кое ти е по-скъпо, кучко?
Зрението или красотата?
Или никога повече няма да се видиш,
или светът ще види каква нещастна вещица си всъщност.
Не, моля те! - Я да видя големите и красиви устни!
Не, моля те!
Добро утро, Фиона. Кликни тук, за да избереш.
Времето изтече.
Часовникът е ръчно изработен. Засякох го - точно 1 минута.
Точен до секундата.
Съвършенството пасва на профила.
Здрасти, Алис. Баща ми тук ли е? - Да в офиса си.
Вече имаме 2 часовника. Напълно еднакви са.
От предното място и от тук. Няма отпечатъци, никакви косми.
Този тип е много добър.
Не съм виждал такава експертиза.
Чакам само резултатите от ДНК анализа да видим дали има нещо с кръвта.
Чух, че жертвата Саймън Кембъл е дошъл в съзнание в болницата
и ще отида да го разпитам.
Обади се, ако излезе нещо при пианиста.
Хей, самата Мис Пулицър.
Как си? - Добре, ти?
Нали знаеш, и по-зле съм бил, и по-добре.
Здрасти.
Удобно ли е? - Да.
Само обещай да не ставаш като тия помияри.
Без коментар. - Това аз го казвам.
Целият град е в паника, уж заради някакъв ненормалник.
Не е ли така?
Малко е рано за излъчване на подобна истерия.
Значи случаите не са свързани? - Не казвам това.
Тогава става въпрос за маниак. - Наистина ли говорим за това?
Записваш ли си? Господ да е на помощ на полицаите, които ще тормозиш.
Моля, заповядай. Седни.
Сутринта получих съобщение на компютъра си.
Снимки на жена - как е измъчвана и горена. Мисля, че е мъртва.
Знаеш ли, ужасно е.
Не казвам, че не е и не омаловажавам това, което правиш,
но може да е просто спам или някой от тъпите ти приятели.
Имаше същия символ като онзи на музиканта!
Защо не ми каза? - Защо ли?
Това е секретна информация. Не мога да ти казвам всичко.
Има една неясна граница между това да съм ти баща
и да отговарям за разследване, а да не говорим за работата ти...
Не ме гледай така. Майка ти ме гледаше така.
И нея ли си вбесявал? - Доста често.
Сега бих дал всичко за един от погледите й.
О, Фи!
Щеше да се гордее с теб, как си вреш носа навсякъде.
Годишнината наближава.
Така ли? Колко бързо идва всяка година.
О, хайде де, татко.
Ако не си забелязала, тук всички са под голям стрес.
Нека екипът ти погледне това, моля те. - Добре, обещавам.
Обещай, че ще стоиш далеч от този случай.
Обещавам. - Добре, хайде върви си вече.
Казах ти, че ще е сърцеразбивач. - Да, наистина каза нещо такова.
Представи си да беше твоя.
Нека съдебните проверят този хард диск.
Получихме обаждане, явно има още един случай.
Фото студио на центъра. - Млада жена, измъчвана и горена?
Господи, добър си! Откъде го разбра това?
Ехо! Ще дойдеш ли с нас довечера? - Господи!
Вратата ти пак беше отворена. Трябва да я оправиш.
Да, знам.
Сега съм по средата на нещо и...
Добре, забавление или това, което правиш - ти избираш.
Боже, станало е заразно. Съжалявам.
Оставам тук, но благодаря все пак. - Добре, както искаш.
Но обещай този път да се заключиш. - Да, ще заключа.
Чао. - Добре, чао.
Извинете?
Ехо?
Има ли някого там?
Мотел "Полумесец"
Мога ли да ви помогна? - Извинявам се.
Звъннах в офиса, но никой не ми отговори. Тъкмо си тръгвах.
Почакайте. Влезли сте без право.
Мога да повикам ченгетата. Но, вие...
Приличате на човек, който обича да се забавлява.
Извинете ме.
Миришете хубаво.
На ябълки.
Аз обичам ябълки.
Така ли?
Да.
Ами тия ябълки как ги обичаш?
346...
"Барометърът на морала".
Виждам 6941.704.
69... 694...
О, Боже! Пол, да ти се не види!
Нещо си нервна? - Боже, малко.
Ще дойдеш в Саут бар довечера, нали? - Не мога, затрупана съм.
Кофти. Е, отивам да си потърся нещо за икономика на околната среда.
Добре. - Не оставай твърде дълго, ей!
Искаш ли да разпуснеш малко?
Да се поцелуваме? - Не!
"Човек в лабиринт": символът представя пътя, който избираме в живота.
Здравейте, бих искала да взема тези.
Хм, "Психология на свободния избор",
"Патология на неразумния избор"
и "Избори: Барометърът на морала".
Готово.
Тези не са наши. - Моля?
Да, няма ги в нашата система.
Следващият.
Извинявайте, момчета.
Всъщност предпочитам малко по-тропически пейзаж.
Не съм много сигурен.
Браян. - Фи, как си?
Би ли проверил тези?
Да, момент само. Съжалявам, хора, затваряме.
Отивайте си. Съжалявам. - Извинявайте.
Благодаря. - До скоро.
Ще ти помогна следващия път.
Мир! До скоро, човече.
Хайде влизай. Седни.
Мога да ти кажа, че имаме 7 двоични идентификатора,
модул с постоянна ширина и преплетена матрица.
По-просто казано? - Това е баркод.
Да, това и сама го разбрах. Ще го погледнеш ли?
Да, ще го направя. Само секунда...
Странно.
Не.
Това е кодабар.
Не е съвременен баркод. - Което значи?
Значи, че е линеен код, използван в библиотеките
много преди дигиталната ера. Вече никъде не се използва.
Откъде все тези книги?
Можеш ли да го проследиш? - Мога да опитам.
Нямам друго за правене.
Тук няма нищо.
Сигурен ли си? - Да.
Последните 4 числа приличат на десетичната система на Дюи.
Стига бе! Кой не обича момиче, което познава системата на Дюи?
Дали другите числа не са код на отрасъл, град, щат или нещо друго?
Може би. Не е лоша идея.
Какъв е номерът?
Милбърн. - На половин час път от тук.
Да, да видим.
Проблемът е, че в Милбърн няма библиотека.
Може да е частно училище, старчески дом
или нещо друго с библиотека. - Възможно е.
Но единствената институция, която намирам,
е градският изправителен дом. Това е. И е закрит през 2000 г.
Откъде каза, че са книгите? - Виж защо е закрит?
Гледай само!
"След дълго разследване обвинения не са повдигнати,
тъй като доказателствата са счетени за несъществени". Господи!
Незначително ли ти изглежда? - В никакъв случай.
Официално: "Всички обвинения към охраната са свалени".
Но все пак са закрили мястото. - Да.
Книгите са от там. И той е от там.
За г-н Избирай ли говориш? Откъде, по дяволите, знаеш, Фи?
Просто знам.
Благодаря ти, Браян.
Засега моделът не е модел.
На стотици км, мъже, жени, различни професии и начин на живот.
Алис, какво ни казват последните ДНК анализи?
Засега системата не открива нищо.
Но символът при Джена Марлоу е изписан с кръвта на Саймън.
Явно ги е познавал всичките или е знаел по нещо за тях.
Това просто значи, че ги е следил.
Трябва да помислим за това по съвсем друг начин,
от друг ъгъл, с различни възможности.
Може би жертвата не е целта.
Да вземем малката Сара. Ами, ако тя е била целта, а не баща й?
Води убиеца при семейството, чувства се отговорна.
Трябвало е да убие баща си пред майка си и брат си.
Само предлагам да погледнем от друг...
И като казвам "нас", говоря за всички официални служители,
работещи по случая. - Това е и моя работа.
Той го прави моя работа.
Той ми е подхвърлил това, докато бях в библиотеката.
Преди няколко часа открихме същото нещо - същите книги.
Да, но следата е откъде идват, а не какво пише в тях.
Фи, това е опасно. Защо продължаваш да се занимаваш?
Ако е искал да ме нарани, досега да го е направил.
Не виждаш ли, че иска лично да се намеся?
Иска да разбера за него и може би да разглася историята му.
Чакай малко. Ако иска да е на първа страница,
в града има десетки репортери. Дори "Таймс" е на по-малко от 100 км оттук.
Нищо лично, но защо точно ти? - Не знам причината, но е избрал мен.
Какво знаеш?
Книгите са от детски изправителен дом в Милбърн.
Баркодовете ще го потвърдят.
Всъщност са стари баркодове, използвани през 70-те години.
Милбърн е закрит преди повече от 8 г.
Щом книгите са от там, значи и той е от там.
Добра работа, ще проверим.
Но сега всички си отиват, за да се наспят.
Всички!
Изглеждаш сякаш си у дома си там. - Вкъщи съм си, татко.
Но знаеш, че не мога да остана тук завинаги.
Все пак имам уроци и живот. - Да, знам.
Направих ти яйца с бекон. Ей там, на плота.
Благодаря, видях. Просто казвам, че се радвам да те видя тук.
Сигурен съм, че тук си в безопасност. - Да, така е.
Още кафе?
Виж това. - Ще мога, ако увеличиш малко.
На 107 г. съм. - Добре, ще увелича.
По дяволите! Терапия на избора?
Милбърн. - Милбърн.
Срита задника на полицията с лаптопа си. Така ли ставало?
Познай откъде го имам. - Това всеки го знае.
Хайде да вървим. Ще закъснея.
Чакай малко. Какво?
Писах на Бенсън да изрови адреса. Ще ни се обади.
Каза "ни". Не може така.
Е, можеш да ме оставиш и да гадаеш какво правя
или да ме вземеш с теб и да знаеш всичко.
Добре, давай. Вземи си душ.
Само засега, нали? Стой в колата.
Наистина ли?
Здрасти, здрасти!
Излез. - Уплаши ме.
Извинявай. - Няма нищо.
Д-р Роналд Пенделтън. Но вече го знаехте.
Приятно ми е, сър. - И на мен.
Насам, хора.
Гледай да не... - Добре.
Разбира се, това е свързано с работа ви в Милбърн.
Открихме връзка и се надяваме, че може да си спомните някого.
Затова сме тук с надежда да стесните кръга.
Може да е всеки от тези кандидати.
Значи слуховете, измъчването - всичко е истина?
Фактите казват "да", но щатът? Не, г-жо.
Добре, но бихте ли отговорили на въпроса...
О, смятам, че дори, ако днес си тръгнете от тук с име,
това няма да ви помогне. - А аз смятам, че ме подценявате.
Аз съм водата, вие - конят. Той ви доведе при мен.
Книгите? Милбърн? Той знае, че сте тук.
Той иска да сте тук.
При неговите условия, а не вашите.
И можем да кажем, че терапията ви не е излекувала едно определено момче.
Хей, никога не съм твърдял, че е терапия.
И никога не съм твърдял, че лекува всичко.
Беше по-скоро барометър,
показващ как изборите, които правим, ни определят.
Как по-добре да анализираш как работи умът,
ако не анализираш най-трудните избори,
които трябва да се направят?
Той е избрал вас. Това е интересно.
Доколкото виждам, засега изпълнявате вашата част от сделката.
Това също е интересно.
Повечето биха избягали с подвита опашка, но не и вие.
И той го знае.
Ще ви кажа нещо, детективе.
Той ще ви хване.
Ще ви хване много преди вие - него.
Вярваш ли му на тоя?
Заповядайте.
Това, което трябва да направите,
е много внимателно да изгледате всички касети.
И знаете ли какво?
Той ще изскочи от някоя касета и ще ви каже точно кой е.
И няма да можете да го спрете по никакъв начин.
Благодаря ви.
Довиждане. Внимавайте.
А вие, сър! Предупреден сте.
Изборът сега е да й счупиш врата и веднага да си тръгнеш
или да останеш тук още 10 г.
Какъв е отговорът ти?
Преди кучето ще убия теб, изкуфял боклук!
Ще се присегна и ще ти счупя врата.
Ще си получа ли парите или само още 10 г.?
Това е всичко. - Майната ти!
Ето, това хлапе ми хареса.
Тази свърши. Ето и последната.
Да, харесва ми. - Нека ти задам един въпрос.
Ако ти дам 1000 долара, ще й счупиш ли врата?
Не. - Сигурен ли си?
Не бих наранил Моли, нали така, малката?
Това че съм тук, не ме прави такъв, за какъвто ме мислите.
Да ги направим 10000 долара.
Играете игра. Това ми е ясно.
Прост избор: да или не?
Не! - Ами, ако ти кажа,
че тя и без друго ще бъде приспана по-късно днес.
Нищо не можеш да направиш. Така ще вземеш ли 10000 долара?
Не, не съм чудовище. - 100,000 долара?
Казах не! Оставете ме на мира.
Избираш сега.
Чупиш й врата и веднага си тръгваш
или оставаш тук още 10 г.
Моля, избери.
Какво направи? Господи! Спрете камерата!
Май вече мога да си ходя. - Спрете камерата!
По дяволите. Как се казва момчето?
Да, как се казва момчето?
Нейтън Джоунс.
Нейтън Джоунс?
Добре, осиновен на 2-месечна възраст.
Осиновителите го връщат на социалните, когато е бил на 3 г.
Нестабилна психика. Разрушителен. - Колко разрушителен може да си на 3?
Явно достатъчно, държавата да те вземе обратно.
Доста е разрушителен, за да направи това, нали, шефе?
Да, не съм чувал за такова нещо. Има ли още? Какво следва после?
Да, момент да видя.
След няколко години в сиропиталище отново е осиновен.
И чуй това. Доведеният му баща е Саймън Кембъл, музикантът.
Тук пише за обвинения за сексуален тормоз.
След 5 месеца е преместен под друга грижа.
О, боже.
Приет е в дома на Мартин и Мелинда Марлоу.
Живял е с тях само 2 години,
преди дъщеря им Джена да го обвини в изнасилване.
Не е било доказано и Нейтън отново е преместен.
По дяволите. - После влиза в Милбърн.
Тогава започва истинският ад.
Шефе, имаме адреса. - Да вървим веднага.
Не, не, не ти. Къде отиваш? Оставаш тук.
Свърши добра работа, продължавай така. Алис ще ти помогне.
Алис, тя ще остане тук. За да съм спокоен.
Добре. - Просто стой тук.
Господи! Защо се забавихте?
Откакто снощи спря тока, тук вони ужасно!
Абсолютно отвратително, нали? Отвратително е...
Моля ви. - Тук сме.
Обадихте ли се за тока? - Отдръпнете се.
Всички са ужасени от тая смрад. - Отдръпнете се.
Добре, момчета. Разбивайте.
Готови?
Полиция, отворете! - Хей, полицията е!
Добре.
Униформените да минат първи.
Внимавайте. - Да, сър.
Тук смърди ужасно! - Тихо, тихо.
Боже, не издържам.
По дяволите! Дори не искам да знам какво е.
По дяволите!
Кен, провери отзад.
Боже господи!
Извикайте веднага съдебните.
Исусе.
Извикайте Вагнер.
Трябва да види това.
Шефе? - Да.
Елате да видите това.
По-зле ли е от тук? - Малко.
Добре ли си? - Не.
Знам кой си, Нейтън.
Какво искаш от мен?
Искам да знаеш.
Какво да знам?
Защо умря майка ти.
Изправителния дом в Милбърн. Ела сама.
ISO_17... Изолационна стая 17?
Това е изгорило бушоните на цялата сграда.
Което е изключило ароматизаторите, притъпяващи миризмата.
Открихме кучето му заключено в банята там.
Кучето Моли? - Да.
Дори не мога да опиша следващата част.
Кой, по дяволите, е това? - Това май е д-р Роналд Пенделтън.
Открихме документите му под ваната. Съдебните ги проверяват.
Мисля, че следващото нещо е малко по-отвратително.
Така ли? Защо? - Ще ви покажа.
Както изглежда, вие сте били следващите.
Господи.
Свързахте се с Фиона. Моля, оставете съобщение.
Фиона, татко е. Имаме новини.
Трябва да поговорим. Обади ми се веднага, щом чуеш това.
Добре, чао.
Да, още не мога да се свържа с нея. - Виж, шефе...
Ами, ако тоя тип... - Хей, шефе.
Ехо? Има ли някого?
Ехо?
Отвори вратата! - Здравей, Фиона!
Пусни ме да изляза!
Добре дошла на специалното място за лоши деца.
Не се притеснявай много от дрогата за секс на Милбърн.
Отвори вратата!
То е малко безобиден газ, от който ще припаднеш.
Ще се видим като се събудиш.
Я, кой се е събудил.
Татко ти накара майка ни да избира.
Татко ти - майка ни.
Схващаш ли? - Не разбирам.
Когато татко ти Том беше в академията, тя срещна баща ми.
Бил съм заченат точно тук в тази стая.
Том каза, че няма да отгледа чуждо дете.
Накара я да избира.
Още не беше родена, но тя избра теб вместо мен.
Каза ми, че бил най-трудният избор, който някога е правила.
Но аз й дадох един по-труден и тя се жертва...
За теб, Фиона.
Избра да умре, за да живееш ти.
Ти я уби. Уби я и направи така, че да изглежда като самоубийство.
Не. Дадох й избор.
Тя се самоуби. - Не може да бъде.
Трябва да се чувстваш специална, Фиона.
Никой не е правил такова нещо за мен.
Защо ми причиняваш това, Нейтън?
Разбирам защо си гневен. Прав си.
Но защо съм тук?
Мислиш, че съм грозен, нали?
Не съм красив като теб.
Нищо чудно, че избра теб.
Преди три години,
след като майка ни почина,
налапах дулото на пистолет и натиснах спусъка.
Като се събудих, изглеждах така.
Пенделтън беше прав.
Изборите, които правим, ни определят.
Татко. - Не си ли се чудила защо
толкова бързо я зарови и забрави всичко?
Татко, чуваш ли ме? - Сигурно е било много болезнено
да отнеме живота си точно тук. - Татко. Татко!
Исках да знаеш истината и да я чуеш от него.
Татко, чуваш ли ме? - Хайде, питай го.
Питай го, Фиона! Хайде, попитай го!
Питай го! Попитай го какво направи!
Вярно ли е? Имало ли е бебе, преди да се родя?
Знаеш, че те обичам повече от всичко.
Нейтън, спри!
Нейтън, умолявам те, спри! Погледни ме, Нейтън!
Нейтън!
Нейтън, моля те!
Нейтън, спри!
Нейтън, моля те!
Не, не, не! Не, не, татко!
Хайде, всичко е наред. Дишай!
Не, не, не...
Не, хайде, не!
Не!
Хей, момиче, добре ли си?
Имаш ли нужда от помощ?
Забравих да ти кажа колко много приличаш на майка си.
Превод и субтитри: katinata