Силоните бяха създадени от човека.
Те се разбунтуваха.
Те еволюираха.
На вид и усет са като хора.
Някои са програмирани да се мислят за хора.
Има много копия.
И те имат план.
ПЛАНЪТ
ЕДУАРД ДЖЕЙМС ОЛМОС
ДИЙН СТОКУЕЛ
Добре се справях, мерси, че ме издаде!
За щастие, не се справяше. Ако беше погубил флотилията,
бихме паднали още повече в очите на родителите си.
Не, щях да докажа превъзходството ни.
Не, виждаш ли, аз разбрах къде сгрешихме.
Много ценно прозрение, когато си изправен пред въздушен шлюз.
И все пак... - Провалът ни е очевиден,
стиснахме човечеството за гушата, но недостатъчно силно.
Това ни беше грешката! - Нищо ли не научи докато беше тук?
Защото аз научих много сред бунтовниците на Каприка.
Всяко убийство на човешко същество беше страшна грешка.
Искаш ли да узнаеш защо? - Съвсем не.
Сигурен ли си? Очарователно е. - Чуй ме, брате. Ако си прав,
тогава целият проект е бил обречен поначало.
Да. От самото начало!
10 МЕСЕЦА ПО-РАНО
ДВЕ СЕДМИЦИ ПРЕДИ НАПАДЕНИЕТО НАД КОЛОНИИТЕ
и ТРИША ХЕЛФЪР
Татко. Мама.
Татко, мама, татко!
Скоро родителите ни ще се върнат при нас.
Разбира се кожата, вените и костите не ще надживеят смъртта на Колониите.
Животът сред хората ще ги е смирил.
Възкръснат ли, ще се завърнат с устни, сипещи извинения като бижута.
Да, приготви се за сантиментални прегръдки.
Знаеш ли, жадувам лично да изпитам ядрено унищожение.
Може би с милата ни майка,
ще се отпусна в друга вана и ще прехвърлим съзнания един до друг
когато бомбите ударят Пикон. - Поглези се, щом желаеш.
Но аз ще съм на Каприка, за последни уточнения с агента.
Затова, ако ще тръгваш, тръгвай час по-скоро.
ГРАД КАПРИКА
12 ЧАСА ПРЕДИ УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Ако те интересува, крайните резултати от проект KНП
работят с почти 95% КПД из целия флот.
Без аплодисменти, моля. - Дори и за мен ли?
Едва ли би завършил проекта без мен.
Вярно, помогна ми малко. - Пренаписах половината ти код!
Добре де, много ми помогна, но и ти получи нещо в замяна.
Всичкото това човъркане в отбранителния компютър,
ще ти даде огромно предимство в търга за договора догодина.
Знаеш, че не го направих заради това. - Направи го, защото ме обичаш.
Трябва да тръгвам. Имам среща. - Аха.
Наистина ли? Кой е той? Ревнувам безумно.
Съмнявам се. - Много сме чувствителни днес.
Всъщност и аз имам среща, по работа.
Нов отбранителен проект, с който може би ще се заема...
После ще ми се обадиш, нали?
Крайно време беше. Чудех се кога ще се появиш.
Наясно ли си с уговорения час? - 7:00 часа утре, местно време.
Препоръчвам ти да се отървеш от това тяло,
алтернативата ще те остави с неприятни спомени.
Чувал съм, че отровата не е чак толкова лош вариант.
ПИКОН
КЛУБ „РОЗОВА ЛУНА”
Наистина харесваш маслините, а?
Може би, а може би просто ми харесва как изглеждам, протягайки се за тях.
Елън Тай.
Барман, още едно за дамата!
Благодаря. - Моля.
Значи си нямаш име? - Аз съм тайнствен непознат.
В плен на Бог, те плачат за подкрепа в мрака на светлината.
Мъгли от сънища оросяват надигащия се екот и не обичат вече.
Скок!
А ти какво търсиш тук, Елън?
Очевидно си предопределена за по-велики дела.
Да не си свещеник? - Би ли имало значение?
КАПРИКА
ТРЕНИРОВЪЧЕН ЛАГЕР ПО ПИРАМИДА
Ти си на ход!
Обратно броене. Всички функции са номинални и оптимални.
Центърът се държи. Соколът чува соколаря.
Инфраструктура, флуиди – в ред. Не пускайте живота, моля!
Малко помощ?
Спасител за дамата? - Аз ще те спася, скъпа.
Апотеозът бе начало преди началото. Уреди готови. Подгответе се за атака!
Основата и върхът. Цветчето в плода, който му е и родител, и дете.
Упадъчен като праотците. Дверите и преминаващото.
ДЕЛФИ, КАПРИКА
Споко, ще хвана полета. - Ще успееш ли?
Има полети от Делфи до Каприка всеки час.
Ядрени глави активирани и машината още мачка време през зъбчатките
като тесто в нишки и пак в тесто и само тя прави време от време от време.
A спре ли, времето става наша илюзия. Свободна воля, 12 битки, три звезди
и пак сме безчет, както нашите тела са и родител, и безкрай деца
в идеални копия. Без израждане.
Хайде, сега! Не се стягай, Тайнственико.
Просто казвам, че няма смисъл да съдиш хората.
Никой не променя истинската си същност.
Ако човек не бъде наказан, няма да си научи урока.
Е, живея на този свят от доста време
и с гордост мога да кажа, че не съм научила никакви проклети уроци.
Създателите на създателите падат преди детето си.
Свързване с отбранителната система. Уеднаквяване на протокола...
Достигнато второ ниво. - Започна се!
Централа Каприка, тук Яшуман.
6 обекта, ниска орбита, квадрат 15-2. - Не виждам, Яшуман.
Виж през прозореца! Като фракани астероиди са!
Разбрано. Все още нищо. Има някакъв срив в отбранителната мрежа.
Оправете се веднага, обстрелват ни и то не с цветя!
Минутка, Яшуман. - Нямаме толкова!
Допуск до сканиране. Любовта надживява смъртта.
В обсега им съм.
Син водач, приемаш ли? Отговори! - Изгубих връзка.
Аз също. - Сякаш дръпнаха щепсела. Дрейфуваме.
Корабите им отказват. - Отдавна трябваше.
Няма смисъл в безвремието. Неслучилото се не ще се случи.
Обзалагам се, че не разбират каква услуга им правим.
Мисля, че са ни благодарни по свой начин.
Аз със сигурност бих била.
Чудесно изпълнение!
Да, а сега какво, Сам? - Ще стрелям до последно, тренер.
Ако позволиш някому да те промени или да те накара да се извиняваш,
значи сам се продаваш.
И Джереми да провери неработното време на кметския персонал.
Почвай.
Тренер!
Това е някаква шега!
Ако намерим проект, струващ...
Печелиш, тренер. Аз губя.
Това се е случвало вече.
Погледнете!
СКОРПИАНСКИ КОРАБОСТРОИТЕЛНИЦИ
ДЖЕМИНОН
Хайде. Дръпнете се!
КАНЦЕРОН
Пристигат доклади за ситуацията. Фермите на Ерилон горят.
Плажовете на Канцерон горят.
Равнините на Леонис горят.
Джунглите на Скорпия горят.
Пасбищата на Таурон горят.
Пристанищата на Пикон горят.
Градовете на Каприка горят.
Океаните на Аквария горят.
Съдилищата на Либран горят.
Горите на Виргон горят.
Човешките Колонии лежат стъпкани в краката ни.
БОЙНА ЗВЕЗДА ГАЛАКТИКА
Какво имаме, злополука ли? Битка?
Ясно, бойна готовност! Всички палуби готови, сър.
Това е майтап. Флотилията се майтапи с теб.
Номер е, хайде стига! - Не мисля.
КОЛОНИАЛЕН ПОЛЕТ 798
Усетихме нов трус. Чува ли ни някой все още?
Ще излъчвам докато мога. Идва все по-близо...
Богове, истина ли е това? - Роднините ми са в града, отивам!
Откачи ли? Градът е свършен. - Не ми пука.
Никой никъде няма да ходи! Не знаем достатъчно! Ясно ли е?
Нека се овладеем. Отнякъде трябва да видим какво става.
Ако ще ходим някъде, отиваме заедно и когато е безопасно, ясно?
ПИКОН
Това се е случвало вече.
О, Богове, ще умра ли?
Не, страданията ти още не са свършили. Не и след като
има още толкова много да научиш. - Какво?
Говори командирът.
Преди минути съобщиха за атака на силоните над световете ни.
Не знаем размера, разположението и мощта на противниковите сили.
Но всичко сочи
масирана атака срещу отбраната на Колониите.
Как и защо, сега не е важно.
Важното е, че от този момент ние сме във война.
Обучавани сте за това. Готови сте.
Вършете си задълженията, осланяйте се на съекипниците си
и всички ще с справим с това.
Така, хора, това ни е работата. Най-добрите сме,
така че да подготвим старото момиче и да наритаме силоните!
Хайде, давайте! Движение!
Дано си струва.
ОКУПИРАНАТА ОТ СИЛОНИ КАПРИКА
Дръжте главите ниско!
Какво става там? - Какво е това?
Силоните ли са?
Всички долу, ниско! - Какво е това?
Какво е, Ти?
Богове! - Какво виждаш?
Наистина са силоните. Охраняват някакъв контейнер.
Какво да правим, тренер? - Не зная, ти какво мислиш?
И аз не зная.
Не можем да останем тук. Трябва да се махнем. Всички, ниско и бързо, сега!
Дами и господа, излизайте. Вече сте в безопасност, ще ви почистим.
Благодаря.
Госпожо. - Извинете, съпругът ми
е в колониалния флот на Джеминон.
В колониалния флот? - Къде е той?
Не зная, госпожо. Минете оттук. Ще направим каквото можем.
ИМА САМО 12 МОДЕЛА СИЛОНИ.
Базова звезда изстрелва рейдъри!
ПЕТ ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Силони преследват флотилията.
Кой сте вие?
На всеки 33 минути се появяват отново.
Рейдъри, пикиращи извън светлината като прилепи.
Моля ви, намерете Сол.
Скъпият Папа. Той е тук.
От петимата, създали останалите от нас, четирима са в тази флотилия.
Само Татко Сам липсва. Удивително.
Жестоко ли е, че те държа жива?
Жестоко е, разбира се. Кого залъгвам.
Но е и необходимо.
Цели 30 години ти не забелязваше моралните провали на човечеството,
спрямо което, според теб, аз стоя по-ниско.
Оздравявай, Майко!
Отвори очи и хвърли поглед на това, което си мислиш, че обичаш.
ОКУПИРАНАТА ОТ СИЛОНИ КАПРИКА
Видяхме, че центурионите събират частите на унищожените свои.
Носят ги в странните контейнери, вероятно ремонтни работилници.
Помните ли какво сториха в оня стар военен филм, „Тауронският фронт”?
Но те бяха лошите. - Няма значение. И ние го можем.
Някои от вас ни донесоха доста добри бомбички.
Можем да пипнем някой центурион и да го минираме.
Те го прибират в работилницата, той гърми вътре – няма работилница.
Не, това звучи опасно. - Така е, но и дишането е опасно.
Вижте, много е вероятно всички да умрем тук.
И според мен има значение как ще умрем.
И как ще намерим част от центурион?
Какво е това, по дяволите?
Бедро.
Това тук го върти. Ей тук.
ОСЕМ ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
За момента приемаме снимки само на изчезнали хора.
Ако смъртта е потвърдена, изчакайте със снимката до по-късно.
Ужасно тихи са. - Вцепенили са се.
Изгубили са всичко, мъчим ги и те просто искат да се махнат.
Прав си. Затишието ще е кратко.
Извинете. - Вие ме извинете, брате.
Благодаря ви за помощта.
Вземете една, дете мое. - Благодаря ви, брате.
Извинете, чудя се дали... - Съжалявам, сър, настаняването
на борда е ограничено. - Не, дадоха ми параклис.
Исках да разнеса брошури в ограничената зона.
Мога ли да видя?
Какво ще кажете да ги разнеса вместо вас?
Разбира се, благодаря ви много. Много мило, синко.
ЗНАЕШ ЛИ ЗА ПЛАНА? Божиите уроци могат да помогнат.
Частни съвети, групови молитви. За връзка: брат Кавил
Четохте ли това? Пише, че имало някакъв план, така ли?
Добре дошли.
Виждам, че липсват Тройка и Четворка. Интересно.
Мисля, че видях една Четворка. - Какъв е планът?
Планът е: всичко гърми преди седмица. Хората са мъртви, а ние, силоните,
прехвърляме съзнанията си и вселената се къпе в справедливост.
Обаче... - Това не се случи.
Именно. - Значи сме ние.
Да се въоръжим и работим поотделно. - Имаме предложение на масата.
Падат ни се по над 10 000 жертви. Ще се озорим.
Не можем да работим на парче.
Затова – да унищожим Галактика. Без нея флотилията е загубена.
Трябва и да мислим в защита. Да се пазим от разкритие.
Много добре, Шестици.
Имам задачи за всеки от вас и за неактивирания ни агент.
Имаме неактивиран агент? - Да, Осмица. Ще говоря с нея.
Двойка, ела с мен. Да започнем геноцида!
Стойте ниско. Пригответе се.
Бих искал да разговарям с базов кораб, щом се появи наблизо,
ще е забавно да слушам и човешките военни.
Военните добре кодират сигналите си.
Военните построиха центурионите. Функционални, но не и магични.
Разбий им технологията.
И вкарай Шестица. Така реших.
Какво е това? - Опитвам нещо.
Експлозиви в топка за пирамида с детонатор.
Като граната домашна изработка.
Да му се не види, взе го! Идва към вас.
Добре, всички да се приготвят.
Изчакай го да влезе. - Зная, Джийн.
Признавам, че успешно се стараете да изглеждате различни, Шестици.
Изглеждаш страхотно. Но не става, ако имат уред, които да ни разпознава.
Имаш предвид машината на д-р Болтар.
Ако я унищожим, ще направи нова. - Затова трябва да го дискредитираме.
Аз ли? Ако види една от нас, ще разбере какво сме.
Но не може да каже, без да обясни откъде знае.
Много елегантно. Дали не е заради очилата?
Както и да е, върви. И кажи на Петицата да влезе, моля.
Хайде, железен тъпако, влизай. Да гръмнем припасите ви.
Отвори се, Андерс. - Трябва да изчезваме. Връщат се.
Открехна се, ако я натиснем... - Да свършваме!
Не. Не! Не, тренер! Върнете се! Тренер, не!
Тренер!
Какво имаше вътре, по дяволите? - Не. Не.
Не!
Обстрелват ни! - Рейдър!
Залягай!
Не мога да ги оставя там!
Връщат се. Всички ще умрем, ако не се махнем, хайде!
Мърдайте! - Давай! Изтегляйте се всички!
Хайде. Изтегляме се!
Да, но до момента Петиците принципно не впечатлявате с нищо,
Един от двойниците ти се остави да го очистят на станция Рагнар.
Не проумявам как са го разкрили. Чух, че е бил д-р Болтар.
Всъщност не говоря конкретно за този случай. Говоря за факта,
че ти обикаляш из флотилията носейки това сако
и – което е по-важно – това лице. Разпознаваем си.
Неговото сако беше виненочервено. Моето е синьозелено.
Е, ще ти дам да облечеш нещо друго, Пет.
Наричат го „самоубийствена жилетка”,
но това омаловажава всички убийства, с които върви, не мислиш ли?
Ти?
Добре ли си? - Дори роботите прибират мъртвите си.
Нищо не... - Не зная какво правя!
Нужен си ни. Моля те!
ДЕВЕТ ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Старбък, говори Галактика. Разпознати три вражески изтребители.
Разбрано, Галактика. Чуйте ме добре.
Дръжте се по двойки, спазвайте дистанция и помнете ученията.
По мой сигнал включете инжекторите. Три, две, едно, давай!
Наближават! Готови... разпръсни се!
Не се разсейвай!
Два свалени. Къде е приятелчето им?
Това е параклис, не автогара. Не може да спиш тук.
Чакай, ще се пребиеш. Дай на мен. Държа го!
Държа го.
Благодаря.
Подменям кислородните цилиндри на раптор 702.
Вчера проверих 702. Животоподдръжката е наред.
Допреди две седмици инспектирах кораби за „Сън еъруейз”.
За цилиндри в това състояние затварях работилницата.
Добре, вземи резервните.
Няма резервни. - Добре дошла на Галактика.
Лейтенант Валери, това е...
Джиана О'Нийл, новата неандерталка.
Чудесно, ние... имаме нужда от помощ. - Да. Имате.
Търсите ли ме... за нещо определено, лейтенант?
Не, аз...
Продължавай, Началник.
Та, от колко време се срещате?
Моля?
Виждала съм служебни романси. В старата ми работа бъкаше от такива.
Като вашия със съпруга ти ли? - Не.
Той е медик в колониалния флот. Или поне беше.
Нашият романс си имаше други пречки. Винаги има нещо.
Е, аз...
Няма как да зная тия работи.
Ще се справиш. Сигурна съм.
Радвам се, че мислиш така, защото се чувствам, като че ли ще умра.
В определен смисъл наистина ще умреш.
Но щом се събудиш, ще започнеш нов живот. Човешки живот, с човешко име.
Шарън Валери.
Вода ли? - Довери ми се.
Ще извади флотилията от строя. Някой просто влиза и минира резервоара.
Добре, действай. Час по-скоро. И след като прехвърлиш съзнанието си,
докладвай къде е флотилията. - Чакай, не съм убедена, че...
Прикритието ми е неочаквано стабилно.
Привлякла съм вниманието на някои хора от Галактика.
Началник Тирол ме обича. - Началник Тирол ли?
Интересен избор на човек, измежду всички човеци.
Ти си машина, Осем. Намери взрив, взриви резервоара,
и после си докарай фатална злополука. Аз закъснявам за вечеря.
КИБЕЛА
Да благодарим на Боговете. - Да, нека им благодарим!
Благодарим ви, Богове на Кобол,
че сплотихте семейството ни сред трагедията. Отправяме молитва.
Значи наистина си ти. Мярнах те оня ден, но не бях сигурен.
Защо не се отби?
Здравейте. Аз съм брат Кавил. - Здравейте.
Скъпа, брат Кавил е свещеникът от детството ми.
Това семейството ти ли е?
Аз съм Джиана О'Нийл, съпругата на Саймън.
Това е Джеми, от първия ми брак.
Май не съм виждала никого от детството на Саймън. Моля ви, седнете.
Определено имаме много да си кажем, но сега съм страшно зает.
Отбий се някой път. И помни, зная къде живееш.
Не мислех, че ще е толкова горещо и мръсно. Вонята е...
Така е. Това трябваше да го вършат центурионите.
Всички са еднакви. Трябва да са силони, Ти.
Фраканяците вече изглеждат като нас.
Чуй ме. Трябва да се измъкнем от тук. Искам да си много тиха.
Става ли? Добре.
Просто ме следвай. Хайде.
Давай, давай.
Бях под вода и започнах да откачам. Не бях сигурна коя съм.
Не знаех къде съм и... Обзе ме паника и се опитах да дишам.
Нямаме нужда да дишаме. - Не съм убедена.
Не съм убедена, че трябва да взривим зарядите.
Тоест, тези човеци... толкова са малобройни.
Не са заплаха. - Съвсем явна заплаха са.
Именно защото могат да те накарат да постъпиш така.
Точно на теб от всички силони трябва да ти е ясно.
А сега... наистина ще е добре да съблечеш тези мокри дрехи.
Добре тогава. Превземай си се.
Някой очевидно те топи да опереш пешкира за нещо, точно така!
Будиш се някъде, не знаеш как си стигнала там. Упоена! Манипулирана!
Или кой знае какво, нещо си!
Какво ще правим?
Ако го докладвам, ще ме помислят за силонски агент.
Не, няма. Не, не, не. Защо да мислят така? Това е лудост.
Хората полудяват.
Чу клюките – силони, досущ като хора, неактивирани агенти из флотилията...
Сигнал за декомпресия!
Фраканяци!
Има още един!
Помощ! Някой да ми помогне!
Тук има оцелял!
ПОСЕТИТЕЛ
17 ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Охрана, Втори офицер. Пратете ми въоръжен наряд на пътеката
в средна горна палуба, ниво В. Елате от кърмата. Повтарям, откъм кърмата!
Дорал!
Да ни кажете, ако видите някой, който отговаря на описанието?
Познат ли ви е?
Виждали ли сте този човек? - Да, току-що.
Сигурен ли сте? Хайде.
Добра работа.
Знаете ли, според някои сегашното опустошение
е наказание за човешките грехове.
И вие ли смятате така, брате? - Не вярвам да е Божие наказание, не.
Но може би...
Може би силоните са приели ролята, принадлежала някога на Боговете.
Тази мисъл е доста замайваща.
Е, доста успешно ни поразяват и безспорно изобилства от грехове.
Вие... такова... изповядвате ли?
Мога, разбира се.
Добре. По-късно ще поговорим.
Добре.
Докторе – брат Кавил. Лекарят на тима. - Добре дошъл, брате.
Много се радвам да ви видя. - Аз също.
Може Божи човек да ни обърне късмета. - Дано. След вас.
Четири, закъсня!
Трудно беше да се откъсна.
Открих Тройка с подобен проблем. Оставих я да последва пътя си.
Но ти...
Чу ли за смелата Петица с взривната жилетка на Галактика неотдавна?
Аз съм медик. Мога да правя други работи.
О, да.
Вариантът „сериен убиец”. Много, много добър вариант.
Кажи ми обаче, нямаш ли желание да направиш повече за своите?
Какво например? - Въпросът ми е от най-общ характер.
Импровизираш, нали? Ти си уплашен, превъзхождан по брой.
Заобиколен от хора, които поначало не трябваше да са живи.
Никой не трябваше да е жив! Нашите трябваше да са така разположени,
че да унищожат всичко, не да прочистват впоследствие.
Двойката ми беше инструктор по йога на министъра на отбраната,
а една от Шестиците беше проститутка. Но единственият, способен да нанесе
някакви фракани щети, беше Петица на този кораб и той офрака работата!
Така че вселената още е пълна с тия хлебарки
и няма да намерим покой, докато не ги смачкаме до една.
И за миг не си помисляй,
че ще ме трогне милия, сладък факт, че си се оженил за една от тях.
Ела пак утре и ще говорим как ще взривиш кораба, на който живееш.
Вие дадохте достъп на силоните до отбранителния компютър.
Вие предадохте колонията си, дома си, цялата си раса.
Вие сте отговорен за Холокоста и аз ще се погрижа да бъдете разобличен
и осъден на смърт, защото предателят сте вие!
Има и още нещо.
Какво е това, по дяволите?
Това е снимка от охранителна камера в отбранителния компютър на Каприка.
На нея докторът влиза при него, без позволение, в деня преди атаката.
Както виждате, човекът на снимката носи взривно устройство.
Извинете, какво? Той...
Удариха ме! - Тук съм, Хот дог, ще се справим.
Пробий вдясно. Сега!
Да го нафракам! Загубих и трите двигателя!
Няма нищо, Хот дог, добре беше. Ще се оправиш.
Поне един от двама ни ще се оправи.
Да го нафракам! Загубих и трите двигателя!
Няма нищо, Хот дог, добре беше. Ще се оправиш.
Поне един от двама ни ще се оправи.
СИЛОН
Мисля, че се побърквам.
Честно казано, мисля, че и двамата го знаехме.
Някой е написал „Силон” на огледалото ми
и мисля, че съм го написала аз.
Мислиш, че си го написала ти ли?
Мисля, че съм се опитвала да предупредя себе си
или чрез страх да се принудя да извърша каквото искаш
или да не го извърша.
Един старец. - Той ми е като баща.
Той ти е баща. Цялото човечество са ни бащи.
И това е грехът, заради който заслужават да умрат.
По-щастлива съм, когато съм хипнотизирана.
По-щастлива съм, когато съм човек.
Харесвам се. Обичам се тогава.
Никога не казвай това. Никога, никога, никога.
Защото, ако е истина, те печелят. А те не бива да спечелят.
Погледни ме. Погледни ме.
Те познават лъжливия ти образ. Аз познавам теб.
Можеш да го направиш.
Можеш да убиеш Адама.
Заради мен.
Какво правите, по дяволите? - Искам отговори и то сега.
И повече не ми се играят глупавите ти игрички.
Извинете!
Ти си фалшива. Просто едно копие.
Още едно силонско копие.
Вън.
Засегнах чувствата ти, а? Което е трудно за вярване!
Мислиш, че това е всичко ли? Не е всичко! Нищо не си видяла още!
Няма вече чичко Гай Добричко!
Казвам ти, подкара рейдър. Научи се да го управлява отвътре.
Никой не я е учил. Кара Трейс извади познанието от потока...
Не ми пука и да е извадила кученца от Божия задник!
По-зле си от фраканите Шестици! - Орисана е, отвъд понятното ни.
Май разбирам защо Бог е обичал човечеството, преди да реши друго.
Не, не, не, не. Открие ли се шанс, убиваш я.
Точно сега обаче си имаш други проблеми.
В карцера. Арестуван е за предаване информация на врага.
Бих искал да говоря с адвоката си. Мога ли?
Тук си вече седмица, Едно. Само казвам.
Методите ми едва ли са по-бавни от твоите, Четири.
Замърсяваш лекарства, прекаляваш с морфата.
Каза, че ще дадеш позицията ни на другите, за да ударят.
Ами, обещах да го изповядам, а ние, Божиите хора, спазваме обещанията си.
Добре. Добре изглежда. Чакай сега. Добре, върви.
Как се откъсна толкова напред?
Мамка му!
Отвори вратата. - Да, сър.
Чакайте! Дори не съм ходил на съд още.
Не, чакайте! Всичко е лъжа! - Всичко е наред, докторе.
Снимката е подправена. - Какво?
Почти идеална е, но лицето ви, мъжът, отражението – всичко е подправено.
Върнах се отначало и пуснах пак всички проверки.
Този път открих белези, сочещи манипулация на снимката.
Не изпъкваха преди снимката да бъде изследвана докрай.
Благодаря.
За нищо. Веднъж изследвани докрай, стана лесно, сякаш искаше да я открия.
Извинете!
Другата Шестица ще се справи ли? - Тя е бърза. Почти свръхчовек.
Как е слязла? - Знам ли? Не са идвали кораби.
Според опашката завили зад ъгъла и я нямало.
Всички кораби докладваха. Няма я. - Неприемливо. Тя беше точно тук!
Жената съществуваше. Не е изчезнала ей така. Пак да претърсят.
Всеки кораб ли? - Всеки, включително този.
Не е изчезнала ей така.
На бунището ли е машината на Болтар? - Направих каквото можах. Не зная.
Да накараш виновния да изглежда виновен. Трябва да е лесно.
Трябваше да подправим уликите. Болтар толкова ни помогна на Каприка.
Привлича ли те този човек? Другата Шестица се пристрасти.
Не съм се пристрастила! Болтар е блестящ, но да ме беше видял.
Бях груба с него. Блъснах го. - Блъснала си го.
Скъпа, ако го беше блъснала, щеше да прелети през стената.
Виж ти! Въздушен шлюз.
Колко удобно. - Чакай!
Мога да се слея с хората на друг кораб. С друга дегизировка.
Върви. И не забравяй да им дадеш координатите ни. Искам това да свърши.
ПРОВЕРЕТЕ УПЛЪТНЕНИЕТО ПРЕДИ ОТВАРЯНЕ
25 ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Любов ли? Дори не знаеш значението на думата.
Виждам истините, преминаващи покрай теб в потока.
Доста си падаш по реки и потоци, а?
Мисля, че трябва да те предадем на фикс-идеята ти.
Осъзнаваш ли, че бих могъл да те убия преди да се върнат?
Да се изправя на крака, да изтръгна черепа от гръбнака ти,
да разбия вратата и да убия пазача
за по-малко време, отколкото ми отне да го опиша?
Тогава защо не го направиш?
Не му е дошло времето.
Изненада, мъртва си.
Богове!
Сирак от войната ли си?
Не.
Значи имаш родители. Не те ли искат?
Не.
Две палуби под нас има стая,
а в нея хора, грижещи се за деца, които никой не иска.
Добре, не отивай там. Но иди все някъде!
Как се чувстваш? - Изглежда по-зле, отколкото е, сър.
Нещата са доста забързани, нужен ми е всеки пилот.
Готова съм, сър.
Имам много отговорна мисия за теб и ще карам направо. Много е опасна.
Искам да взривиш силонска базова звезда.
Слушам, сър.
Закъсня. Тя вече си легна. - Съжалявам.
Къде беше?
Началникът нареди да тестваме силонския рейдър.
А, да. Ясно.
Много е необичаен. Наполовина жив.
Какво? - Какво?
Какво ти има? - Нищо. Само дето
едва си спасихме живота. Мисля, че трябва да го живеем. Не мислиш ли?
Да не работим по цели нощи. Да не пренебрегваме детето.
Затова ли се спасихме, за да станеш фракан монтьор?
С грес под ноктите? Погледни ги, ще докоснеш ли дъщеря си с тези ръце?
Толкова ли е важно? Знаеш, че ми липсва стария живот.
Мразя този комбинезон. Но всички правят каквото могат.
Събуди я! - Добре. Много, много добре.
Защо да губим време в сън? Силоните искат да ни извият фраканите вратове.
Трябва да изживеем всеки миг, който можем. Нали?
Хайде, танцувай с мен. Хайде.
Скъпа. - Стой далеч от нея.
Пиян ли си? Какво ти има, за Бога? Стегни се!
Къде отиваш? Къде отиваш? Джиана?
Скъпа, къде отиваш? Върни се!
Татко! - Ела тук!
51 ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Излизам от взривния обсег на базовата звезда. Предстои експлозия.
Чудесна работа. - Благодаря. Какво става?
Доста неща станаха докато те нямаше.
Поздравления. - Мерси.
Поздравления и на двете ви.
Изпълнихте много трудна и опасна мисия. И го направихте
въпреки личните опасения, които може би сте имали.
С което изключително много се гордея.
Благодаря. - Благодаря ви, сър.
Благодаря, сър. - Благодаря.
Изстрел! Изстрел!
Татко! Извикайте лекар, веднага!
Татко.
О, татко. Хайде.
Мъртъв ли е? - И да не е, умира.
С което звярът е обезглавен. Което те вдъхнови да ми кажеш...
Ще го направя. Ясно?
Ще взривя кораба си. Ще взривя Кибела.
Добре, много добре. Вече имаме някаква тяга.
Ето какво ще направиш...
При едно условие. Искам семейството си в безопасност.
Не. Не го искаш.
Виждаш ли, ако умрат сега, никога няма да разберат какво си ти.
Кой беше това? - Това беше Четворката.
Освен това Бумър застреля Командира.
Нещата започват да се оправят.
Ще трябва да се оправят. - Дръпни си ръката.
Няма накъде повече да се влошават.
Шестицата се провали, Двойката се провали.
Всяка машина трябва първо да загрее. Ние сме машина-убиец на флотилии.
Едва започнахме да бръмчим.
„Едва започнахме да бръмчим” ли?
Ще те избръмча аз тебе!
О, да! - Бръм!
52 ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Простреля го.
Но не го уби. Не го уби. А нещата тъкмо бяха потръгнали.
Какво искаш? Прострелях го два пъти в гърдите.
А защо не веднъж в главата? Не ти ли хрумна?
Казах ти. Нещата не са под мой контрол.
Единственият начин да свърша работата,
беше да се превърна в центурион.
Чувствах как кожата ми се втвърдява.
Чувствах движението на куршумите през каналите под твърдата ми метална кожа.
Не можех да усетя биенето на сърцето си.
Звучи прекрасно.
Ако някаква част от нас е човешка, в него момент аз я убих.
Добре, това е идеята. Чуй ме сега, Осем,
имам нужда от теб, трябва да прекъсна низ от грешки.
Загубих най-добрата част от себе си.
Да. Добре.
Разбирам как стоят нещата. Сбогом, Осем, и късмет.
Не искам свещеник.
И не заслужаваш опрощение.
ОКУПИРАНАТА ОТ СИЛОНИ КАПРИКА
Сега трябва да разберем къде сме.
Какво откри? - Мисля, че съм ги виждал.
Друга като нея, може би и него. - Значи са от кожените.
Вероятно. Но не съм сигурен. Паметта ми...
Какво чакаме? Хайде.
Да. Вие двамата не мърдайте от тук. Останалите – след мен. Тръгваме!
Кой е там? - Случайни човеци.
Всяка страна ще подозира другата. Ще ми се да можех да гледам.
Здрасти!
Значи някой евентуално може и да бъде застрелян. Чудесно.
А ми говореше колко бързо и страшно ще стане всичко.
Бомбите паднаха преди два месеца. А ти подпомагаш отряд от съпротивата.
Кучка! Предател!
Предател!
Обичам те, Началник!
Съжалявам. Истински съжалявам.
Обичам те!
Искаш доклад за напредъка ли?
Ще ти дам един фракан доклад за напредъка.
Не, недей, моля те. - Хайде де, толкова е вълнуващ.
Дорал се взриви,
причинявайки незначителни повреди на незначителен коридор.
Бумър пък изхвърли водата от кораба, а после точно тя намери много повече.
После застреля Адама, но не много точно, нали го обича.
После Лиобен
беше обсебен от Кара Трейс, след което го хванаха и изхвърлиха през шлюза.
А сестра ми Шест
напълно се провали в дискредитирането на Гай Болтар и приказната му коса,
разваляйки междувременно фраканото ни прикритие.
А сега и Саймън...
Саймън се самоуби,
наистина се самоуби
извън възкресителния обсег, без да взриви кораба на който живееше,
защото не си представяше живота без малката си човешка женичка
и без малката си човешка дъщеричка, защото ги обича.
Спри! - Май ще е по-добре.
Да, всички те ме предават.
Защо те предават, Едно? Кой е неизвестният фактор?
Не можеш да обявиш война на любовта.
Мисля, че я обявих вече. Къде отиде бутилката?
Електрониката за ръчен контрол на въздушните шлюзове е доста сложна.
Полковник, казахте, че това няма да е разпит. Затова дойдох.
Не е разпит, но е разследване.
Нима е силон, щом се е самоубил?
Точно такива силони ни трябват. - Стига, Началник!
Не съм казвал, че е силон. - Добре.
Сър, не зная как е умеел да манипулира шлюз. Но той беше умен.
Някъде се е научил. - Някои биха говорили за убийство,
ако половинката им умре така. - Разбирам, но...
Оставил е бележка.
„Любовта надживява смъртта.”
Просто искахме да разберем станалото. Никой не мисли мъжа ви за силон.
Да, сър. Разбира се, сър.
Мога ли да си го получа обратно?
53 ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Искаш ли един съвет?
Губите битката.
Откажете се, докато сте живи. Качете се още в планините...
Чувам гласа на новата. Кара Трейс.
И да чакаме смъртта?
Върна ли се на Галактика, пращам спасителен отряд.
Да, бе!
Щом казвам нещо, правя го. - Винаги ли си такава кучка сутрин?
Можеш да разчиташ на това. - Мой тип жена.
Слабак!
Той не трябваше ли да я убие в гората?
Сбърках с него.
Тя видя ли те? - Не. Не, крих се.
Добре. Мен ме мярна, но не реагира.
Значи, ако във флотилията има Единица, тя не го е видяла.
Поне не достатъчно, за да включи малкото й мозъче.
Какво правят?
Лекар ли трябва да ти го каже? - За Бога, защо?
Защо ли? Той я обича.
Той я обича? - Бурно.
Но тя е под него. - Не непременно.
Ще спреш ли фраканите си шеги? Това не е редно!
Вие, Четворките, нямахте ли си някакво местенце? Ранчо?
Не – ферма?
Ранен ли си? - Добре съм, помогни на нея.
Какво стана? - Не зная! Попаднахме на засада.
Заляха ни. Сграбчиха Сю-Шон, а Кара беше...
Ако нещо й се е случило... Мислех, че е с нас.
Вероятно са я убили.
Трябва да се върнем.
Отивам след тях. Хило!
Трябва да я забрави.
Ей, хлапе!
Седни.
Цяла нощ ли не си спал?
Май да. Изглежда ме мъчи безсъние.
Познато чувство.
Мамка му, ако търсиш силен водач, не си избрал подходящо време.
Благослови ме, брате,
защото не следвах примера на Боговете.
Продължи, в името на Боговете.
Когато започна всичко това, те искаха...
да ме натоварят с отговорност, която не желаех.
Исках да се измъкна. Разбираш ли – да се махна.
И веднъж опитах.
Беше след една от операциите ни.
Така се бях нафракал.
Заимствах глупава идея от един филм.
Загинаха хора, панирах се. Исках да избягам, просто да се махна.
Но реши друго.
Всъщност, не. Баролей беше там и щеше да види, че бягам.
И внезапно се оказва, че се тревожа за фраканата си репутация.
Така че не избягах.
Това е изповедта ми. Аз съм фракан страхливец, брате.
Предполагам, че тогава си бил.
Но какво ще кажеш за сега?
Повече няма да бягам.
Може да съм по-силен, а може и да съм по-луд.
Всичко, което си преживял, те е променило към по-добро.
Поучил си се.
Нали в края на изповедта понякога има някакво заключение или...
Да, добре. Опростен си по примера на Боговете.
Чуй ме сега, Сам. Ако приемем, че това унищожение
е било за теб едно познавателно пътешествие...
Пътешествие? Не мисля, че беше. - Добре, ако приемем. Тогава...
Можеш ли...
да простиш на силоните?
Ако можеш, това е трансцедентално. - Това не го казваш.
Имали са цел. Нещо ги е накарало... - Какво?
Да затрият всичко? Да погубят милиарди? Глупости!
Човечеството беше толкова грешно. - Бъзикаш ли се? Чакай малко...
Затова се товариш с мъртвите. - Защитаваш ли ги? Чуй, брате,
Ще се престоря, че не си казал нищо. Че не съм чул нищо от това.
Какво беше това?
Мислех, че се е поучил. Но той обича.
Какво всъщност правиш тук? Какво означава за теб този човек?
Къде отиваш?
Докато съществува и един човек, няма място за нас.
Добро утро!
Хайде, Кара! Давай!
Баролей, върни се в лагера. Доктора е силон, очисти го!
Аз съм брат Кавил. Разбрах, че търсите духовен съвет.
280 ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Не вярвам в психотерапията. Баща ми беше свещеник.
Ясно. Смятате за по-лесна срещата със свещеник, не с истински лекар. Добре.
Кажете какво ви тежи, Началник.
Откъде сте сигурен, че съм човек?
Чу ли какво каза Кара Трейс?
Да, чух.
Снимка на звезда по пирамида и фракания им спортен лекар!
Съпругът ми, но не точно.
Наистина е бил силон.
Мислех, че ме обича. О, Богове!
Може да те е обичал. Не зная.
Някой го е принудил. Не мислиш ли?
Намират все повече от тях. Трябва да са имали връзка.
Някой е вземал решения.
Мислиш, че някой им е казал какво да правят, че им е нареждал?
Мисля, че са наредили нещо на Саймън, а вместо да го направи, се е самоубил.
Бумър се справи по-добре.
Какво? - Когато простреля стария.
Справи се по-добре. Сякаш...
Сякаш го изфрака нарочно, знаейки, че войниците ще я очистят на място,
знаейки, че това е...
единственият изход, който може да намери.
Значи може да са герои, нали? В определен смисъл.
Не съм уверен. Може би.
Ако аз мислех, че съм силон,
бих се изкачила по тази стълба чак до горе.
Бих го направила стилно.
Бих приключила този живот с лебедова песен.
Извинявай. Не беше нарочно.
Зная.
Мислиш, че си силон. От това се боиш, нали?
Че може да си силон и да не го знаеш, като Бумър, нали така?
Тази мисъл смразява душата ти.
Плаши ли те това? Идеята да се уповаваш на други?
Честно казано – да.
Е, и аз съм го правил.
И всички те ме предадоха.
Всеки един от тях!
Така че да, трябва да се нафракан от страх.
Желая ти късмет, все пак.
Доста разнородна групичка. Само основните ти хора.
Почти няма на кого да се облегнеш. Но можеш да се облегнеш на мен.
Знаеш ли, в деня преди да срещна Кара имах 98 души. И ги обичах.
Но не ти трябваха, освен това са мъртви.
Да не казваш, че ще ги обичаш дори след като умрат?
Естествено, че ги обичам. Смъртта нищо не променя. Какво ти става?
Я по-тихо, дявол го взел! Отпред докладват, че има нещо.
Напред, стойте ниско!
Добре, ниско, напред.
Напред, напред!
Има ли там някой Самюъл Т. Андерс?
При вас има ли някоя Кара Трейс?
Кой иска да знае?
Ако има, кажете й, че се оля от пипкане.
Приятели.
Как се казваш?
Джон.
Май се сприятелихме?
Приятелите са опасно нещо.
Смъртта нищо не променя. Какво ти става?
Държиш си на думата, а? - Да, държа си на фраканата дума.
Да не си мислел, че ще ви оставя? Не си ли идиот, а?
Млъквай и ни спасявай, става ли? - Става.
Обстрелват ни!
Хайде, влизайте. - Влизайте тук!
Вдигнете го, вдигнете го.
Не можем да вдигнем рапторите. Силоните заглушават честотите.
Фракани тостери!
Там ли са още?
Пази се!
Да. Обаче не настъпват. - Да, но защо?
Отличен въпрос.
Разкарай се от фракания път.
Какво става? Защо спряхте огъня?
Имаше гласуване. - Гласуване ли?
Ще има примирие. Само трябва да го предадем на човеците.
На всички. - Аз мога да го сторя.
Но твоят модел гласува против.
Е, получих ново прозрение. Освен това тук няма нищо за мен.
281 ДНИ СЛЕД УНИЩОЖЕНИЕТО НА КОЛОНИИТЕ
Командире, нося новини. Добри новини, всъщност.
Окупацията на силоните свърши.
Заминаха си. Няма ги. - Какво говориш?
Истина е.
Силоните напуснаха Колониите.
Охрана! - Какво става?
Код „Синьо”! Той е силон.
Бихте ли ми обяснили какво става? Аз не съм фракан силон. Не съм...
Аха. Добре тогава.
Съжалявам, че ти развалих деня, брате, но в плана има промяна.
Окупацията на Колониите беше грешка. Мисията ми тук е проста.
Тук съм за да ви кажа, че сте помилвани.
Силони и хора ще поемат всеки по своя път.
Нищо лошо не е станало. - Нищо лошо ли?
Вие напълно изтребихте расата ни и разрушихте цивилизацията ни.
Е, ако ще се обвиняваме... Виждате ли, ние не сме като вас.
Признаваме грешките си и не се плашим от промяна.
Без да ви е наредено от вашия единствен, истински Бог?
Няма Бог.
Свръхестествените божества обясняват за първобитните залеза на слънцето.
Поне на това учехме другите с години. Няма как да се докаже, разбира се.
Достатъчно! Да изхвърлим и двамата през въздушния шлюз.
Изхвърлете ги през шлюза.
Спрете до вратата! - Да, сър!
Проверете коридора.
Спрете!
Прочистете коридорите. Направете път напред, има прекалено много цивилни.
Не както си го представях. - Не, брате.
Добре.
Има ли наблизо възкресителен кораб?
Да, брате. Но първо ще умрем във вакуум.
Пред нас има 50-метрова стартова тръба.
Може да умрем от раните си още преди да достигнем вакуума.
Не те харесвам. - Разбирам го.
Наистина ли вярваш, че беше грешка да ги нападнем?
И то доста силно.
Разбираш, че като прехвърлим съзнания, другите ще заглушат странните ти идеи?
Идеите са странни, докато не ги изпробваш.
Проявихме детински инат, защото искахме те да ценят нас,
Единиците, над човечеството, над собствените си история и кръв.
Не сме искали да ни обичат. Искахме да са почтени с нас.
Искахме да ни гушкат, да ни глезят и парфюмират,
да ни уверяват, че сме принцовете на вселената.
Да, ако човеците изчезнеха... - Родителите ни щяха да ги оплакват.
Щяха да ги обичат повече, така или иначе.
Ще се погрижа да бъдеш деактивиран.
А после ще се приготвя да ликвидирам човечеството веднъж завинаги.
Очакването е наистина неприятно.
Да.
Не искам да съм човек.
Искам да виждам гама-лъчите, да чувам рентгеновите лъчи и да...
Искам да подушвам тъмната материя.
Искам да се протягам с нещо различно от тези хватателни израстъци
и да чувствам как слънчевият вятър на някоя свръхнова ме обтича.
Аз съм машина
и бих могъл да позная много повече.
На Харви, с любов.
Превод: Даниел Иринков Редактор: Пламен Иванов
© 2009 http://subs.sab.bz
О, земя, въздух, небеса,
на бог Савитар можем ли
да постигнем прекрасното величие
за да насърчава той молитвите ни.