ДВАДЕСЕТ И ТРЕТИ ЮНИ
Здравей.
КРАЯТ НА СВЕТА
Здравей. - Здравей.
Как е?
Отлично.
Благодаря.
Така... Колко ни остава, пет часа?
Около четири.
Трябва да опознаем много хора.
За какво ти е?
Но нали са твои приятели.
Почти 20 години минаха... Някои от тях не съм ги виждал от тогава.
Да, но...
Всички искат да са специални.
А ти?
Да видим.
Това Сара ли е?
Тя ли уреди всичко? - Да.
Феликс! Феликс! Невероятно!
Ние я наричахме Майка Тереза.
Чудесно момиче... Но винаги се слагаше на второ място.
Изобщо не си се променил.
Чудесно, супер.
Добре ли изглеждам?
Чудесно е да те видя, глупаче.
Рафа! Марабел!
Вижте, кой пристигна!
Марабел и Рафа.
Най-накрая се срещнаха!
Как си, красавице? - Дай да те погледна...
Изглеждаш отлично.
Ти също.
Ей, приятел! - Тя е прекрасна...
Рафа...
Преуспял си. - Ами, да.
Рафа не е прост човек.
По-нататък.
Серхио е най-интелектуален в нашата компания.
Всички ни теглеше напред.
Къщата, където ще се срещнем, е на семейството му.
Отдавна не сме се виждали!
Какъв е красавец... Боже мой.
Това е Уго...
Обикновено момче. - Наистина?
На мен ми харесва.
Това е чудесно.
Познавам го.
Удивителен човек.
И какво?
Какво да правя, ако дойде?
Твоя работа.
Жена му Кова също ще дойде.
Не я познавам, но щом живее с него, значи е необикновено момиче.
А кой е тоя чудак?
Това е Анхел.
Наричахме го Пророкът.
Пророк? Защо?
Дълго е за разказване.
Сара сигурно го е увещавала, но не мисля, че ще дойде.
Къде е Уго? - Зад къщата, реже дърва.
Дърва? Имаме жарава.
Ще запалим огън, като в деня на лятното слънцестоене...
Мисля, че Анхел ще го оцени. - Започва се.
Стига, Рафа, това е символ.
Ако излезе вятър, ще запалим половината гора.
Ето това ще е символ.
Чудесна мисъл.
Ще успеем за деня на Свети Лаврентий... И звездопад ще видим.
Тук той е особено красив.
Да вървим, момчета... Искам да ви запозная с някой.
Слушай.
Какво? - Ами аз?
Какво ти?
Мен как ще ме наричат?
Здравей, аз съм Ева.
Здравей. - Здравей. Аз съм Марабел.
Приятно ми е... Ти ли си Рафа?
Да. - Как си? Здравей.
А децата? С вас ли са?
Не. При сестра ми са. Не се събираме често.
Разбирам... Ти ли си Сара? - Да.
Феликс толкова ми е разказвал за теб, че сякаш цял живот съм те познавала.
Толкова съм искала да те прегърна. А ти ли си Серхио?
Здравей. - Как си?
Тук е красиво, харесва ми.
Феликс ми е разказвал за вашите пиршества.
Как няма да ти разказва!
Той така ги чакаше.
Вече две месеца приказва за вас, без да спира, като момченце.
Много ви обича.
Да влезем вътре, ще ти покажа стаята.
Не е ли много млада?
Ние сме вече старички.
Какъв красив дом.
Да, за 20 години тук нищо не се е променило.
Благодаря.
Все едно се возим в машина на времето.
Ева, къде работиш? - В едно списание.
Всичко е наред, Сара.
Благодаря.
Отдавна не сме се виждали.
Добре изглеждаш.
Как е?
Как да е? - Добре.
Ти ли си Кова? - А ти Феликс?
Радвам се де се срещнем.
Харесва ли ти?
Кое? - Стаята.
Да... Да, красива е.
Марабел, имаш ли нещо против, ако се настанят тук?
Защо?
Преди вие спяхте тук.
Глупости.
Феликс сигурно ти е казвал, че сме се срещали...
Нищо сериозно. - Казвал ми е.
Уго и Кова са в съседната стая... Аз съм в тая преди нея.
Рафа и тя, надолу по коридора, а Серхио е долу.
А стаята на Анхел?
Той винаги е спал на верандата... Ще му приготвя леглото.
Разкажи ми за Анхел... Феликс не ми е говорил за него.
Наистина?
Причините не са само у Феликс.
А у всички.
Добре, време е да приготвим вечерята.
Добре.
Сега ще сляза. - Добре.
Вечерята скоро ще е готова... Така ухае, че огладнях.
Ухае чудесно.
Сто години не съм пушила.
Точно.
Време е да се отпуснем.
Ей!
Не мога да повярвам, че отново сме заедно.
Ето, че се срещнахме... Много съм чувала за теб.
Какво да ти кажа? - Каквото искаш.
Например?
Откъде се познаваме? - Какво?
Къде сте се запознали с Феликс?
На уроците.
Получихме права над лодката.
Успешно? - Само по себе си.
Трудно ли беше?
Ако отчетем, че не се справям добре...
с навигацията по звездите, не е просто...
Уговорих Рафа да не я продава.
Ами, да... Парите не стигат за лодката.
С какво я управляваш? "Със Зодиака"?
За малки лодки.
Децата ще са във възторг.
Имате ли деца? - Да, две.
Подай ми чантата.
Не отговаря... Сигурно пътува.
Белен и Енрике, на седем и девет години.
Гледай.
Колко са мили... Аз също искам деца.
А твоят глупав приятел каза:
"Нали щяхме да играем карти?"
21 декември осемдесет и шеста. - Ето това е памет!
Аз помня! Това беше рожденият ми ден.
Добре, ето и друга история.
Осемдесет и седма, средата на май.
Последният сезон на "Семейство Колби" Фелон го отвлякоха извънземните.
Потресаващо... Невероятен край на сезона.
Пълна лудница.
Не, не е "Семейство Колби" Искате ли жокер?
Амстердам.
Изглежда, добре се справяте.
Илка и Блумхен.
Дявол да го вземе, ето това са момичета.
Откъде го имаш? - Аз пазя всичко.
Хайде да сменим темата... На хората им доскуча.
Не, всичко е наред... Това са вашите спомени.
Добре.
Нощта е дълга, трябва да оставим и за Анхел.
Той няма да дойде.
Аз мисля, че ще дойде.
Щом досега го няма, значи няма да дойде.
Странно е, каза, че ще дойде... Сигурно е размислил.
Не зная.
Искате ли мохито? Дворът е обрасъл с мента.
Чудесно. - Хайде да запалим огъня.
Кова, с мен ли си? - Трябва да разчистим.
Не, вървете.
Така ли? - Да...
Какво става?
Заради Анхел... Глупава работа.
Сара, не започвай.
Ти не разбираш, Марабел... Това е негова идея.
Какво? - Анхел измисли всичко това.
Анхел ни е събрал тук?
Обадих ви се по негова молба, за да дойдете всички.
Но той измисли всичко.
За какво му е, щом сам не дойде?
Как можа, Сара?
Да ти повярвам, че той е нормален!
Ние се видяхме. Той е по-добре.
Надявам се, че няма да съжаляваш.
Да! Ето това е огън!
Да... Благодаря.
Видя ли падащата звезда?
Сириус е изчезнал.
Какво?
Сириус трябва да е тук, в съзвездието Куче.
Но го няма.
Боже, ти си се напил.
Не се шегувам.
Тя е най-ярката звезда, но не се вижда.
Добре се справяш.
Доста време работех в бар.
За да платиш данъка за яхтата?
Не съвсем.
Коя си ти?
Ева... А ти?
Ева... Точно така.
Първата жена, предполагам.
Какво? - Какво правиш тук?
А ти?
Защо дойде?
Да се убедиш, че и на останалите не им е провървяло?
Умните момичета ме привличат.
Теб всички те привличат.
Не всички.
Почакай.
Нещо не достига. Даже не зная...
Срам?
Какво?
Тъжно е, че Кова се примирява с това.
За Кова не се тревожи.
Да, но тя ни гледа.
Вземи. - Какво е това?
Не помниш ли?
Запиши всичко лошо, от което искаш да се избавиш, хвърли го в огъня,
и сбогом скръб!
Огънят се разгоря, и ще ни избави от шарлатанствата!
Рафа, винаги сме го правили в деня на слънцестоенето.
Днес е друг ден. - Но тази нощ също е вълшебна.
Ще има звездопад, сълзите на Свети Лаврентий.
Вярно е.
Стига сълзи!
Помня, че всички трябва да се съблекат.
Извинявай, но тогава се съблече само ти.
Наистина? Изглежда паметта ти те подвежда.
Така!
Това е за починалата ми майка.
Никакви болници повече!
Защо не се държиш прилично?
Защо? Да оставим проблемите в миналото.
Днес е денят на лятното слънцестоене.
Давай, Рафа... Напред.
Това е за изгорялата ти фирма.
Подиграваш ли се? - Рафа.
Какво има?
Няма ли други желаещи? - Добре, отивам да спя.
Внимателно.
Вие ми се свят.
Сигурно е от алкохола.
Или от гъбите.
Сериозно?
Смесва ли питиетата?
Не можем да чакаме още 20 години, Сара.
От днес приятелите ще са заедно.
На теб говоря!
Сипал ли си ми нещо? - Кова, успокой се...
Кова, успокой се.
Ковадонга.
Отпусни се, отпусни се.
Наслаждавай се. Отвори разума си.
Не е смешно. - На мен също не ми е забавно.
Да влезем вътре. Ще ни изпееш ли нещо, принцесо?
Ще ти наритам задника... Разбра ли? Добре ще те наредя!
Прояви поне капка уважение. Малко ли ти беше миналият път?
По дяволите, пак ли за Пророка?
Къде е шибаният Пророк?
Винаги е тук, дори да го няма!
Не намесвай Анхел... Всичко беше хубаво.
Какво е това по дяволите?
Те са тук.
Извънземните.
Виждали ли сте някога такова небе?
Не.
Какво странно сияние.
Току-що видяхме взрив на супернова.
Ще ни погълне черна дупка.
Пустота. - Млъкни.
В къщата е тъмно.
Някой има ли фенерче в телефона си?
Моят не работи. - Батерията ми е паднала.
Моят също.
Изключил се е.
Какво ще правим?
Супер.
Изглежда е от далекопровода.
Целият район е без електричество.
Трябва да позвъним и да разберем, какъв е проблемът.
Как? Батериите на всички са изтощени.
В колата имам зарядно.
Хора, нещо ми е нервно...
На кого колата е с ръчно заключване? - Моята... Защо?
Вземи ключовете и ела с мен... Само се облечи.
Защо?
Загърни се, дявол да те вземе! - Тихо.
Хайде, да вървим.
Доволна ли си?
Включи светлините.
Какво по дяволите?
Ще опитам с моята.
Безполезно е... Не можеш да я отвориш.
Електромагнитно излъчване. - Да, разбира се.
Затова техниката се скапа, след мълнията.
Това не беше мълния.
Или е следствие от падане на метеорит.
Или ядрена бомба.
Разбира се, терористите. Третата световна война.
Престанете.
Казваш, че е паднал метеорит?
Събудете се... Просто електрическа авария.
Не е само електричеството, а колите, мобилните телефони.
Анхел!
Сара. - Анхел!
Сара! - Сигурно това е шега на Анхел.
Анхел, престани! Плашиш ни.
Хора, може да ви притеснявам...
Обяснете ми. Кой е този Пророк? - Не е твоя работа.
Да, но аз съм с вас.
Стига с тези загадки... Кажете, какво се е случило.
Последният път всичко беше с главата надолу.
Уго.
Разбираш ли, Анхел винаги носеше у себе си "бонбонки".
Направо ни унасяха.
Даваше ни ги с думите "отвори си устенцата".
Изобщо не знаехме, какво ни даваше.
Веднъж Серхио и Уго го сгащиха,
а аз и Рафа го накарахме да вземе от таблетките.
И момичетата не бяха против, дадоха му вода, за да ги преглътне...
Просто шега. - Хайде, не се преструвай...
Знаехме, какво правим.
По дяволите, Рафа, никой не очакваше да стане така.
Шизофренията му е наследствена.
Търсихме го цяла нощ, и накрая го намерихме до дървото.
Носеше някакъв боклук, от устата му излизаше пяна.
Крещеше цитати от Библията, оскърбления.
Това беше краят, краят на всичко.
Отначало ни беше забавно, но след това не ни беше до смях.
Приеха го в болницата, ние се дръпнахме и престанахме да се срещаме.
Не сме направили нищо лошо. - Не, направихме.
Не е вярно!
Направихме, Уго. Но не в нея нощ, а по-късно.
Зарязахме го, приятели... Всички ние.
Сега той е по-добре, срещнахме се.
Слушайте, Анхел е измислил всичко това.
Какво?
Сара само ни се е обадила.
Искал е отново да се срещнем.
Искал е да ни каже, че ни е простил.
Или обратното, глупачке.
Не искам да ви слушам, той е психопат.
Той е буен... Затова е в психиатрията.
Да се върнем при огъня... Там поне е светло.
Стига вече с тоя огън...
Малко ли ти беше? - Рафа.
Каква задружна компания.
Просто супер.
Един ми се подиграва, че съм изгорял,
а тоя пищи, какво е било преди 20 години.
Рафа, моля те. - Ами ти?
Още ли си влюбена в момчето от горния клас,
който те измами и ще продължава да го прави.
Но ние всичко сме забравили, нали? Няма проблеми.
Малко тревичка, и край?
Що за глупости?
А сега и тази глупост за Пророка.
Ето ти списъкът ми, Сара, изгори го вместо мен.
Аз отивам да спя.
Рафа, не си тръгвай така.
Рафа... Рафа!
Ще му простиш ли?
Имаше трудна година...
Добре, отивам да спя. - И аз идвам с теб.
Чудесно се получи, нали?
Нищо не разбирам.
Ето я и спящата красавица... Ела тук да ни помогнеш.
Нищо не разбирам от коли.
Моята ще закарам в сервиз, там да се оправят с нея.
Телефоните също не работят. - Да отидем в града, не да чакаме тук.
Пеш?
Цял ден път, че и повече.
До склона на хълма има къща, нали?
Да отидем ли там? Ще ни закарат.
Какво е станало?
Рафа е изчезнал.
Как така?
Няма го, и толкова.
Оставил е всичките си неща в стаята. И портфейла, и телефона.
Не се тревожи.
Не може да е отишъл далеч.
Скоро ще се върне, ще видиш.
Долу има къща, там ще потърсим...
Колко е часът? - Нищо не работи.
Може ли да обсъдим това, което се случи снощи?
В спалнята.
Това влиза в условията на договора.
Феликс, ако искаш...
Слушай, нищо няма да излезе.
Постъпи както искаш, става ли?
Но това няма да се повтори.
Не ми устройвай сцена.
Звучиш така, сякаш зарязваш момичето си.
Остатъкът ще получиш, като се върнем.
Сгреших, съжалявам.
Чувствам се неловко.
Добре, както кажеш.
Ти си необикновено момиче.
Не зная, защо така си изкарваш парите.
Слушай, не се притеснявай.
Ами ако имат кучета? Или някаква охрана.
Не трябва да влизаме така.
Има ли някой?
Ало?
Марабел!
Какво стана? - Тук имаше лешояд...
Той ме изплаши.
Тук е пълно с тях.
Откакто построиха крематориумът, много се развъдиха.
Как е попаднала тази твар тук? - Така, както и аз...
Всичко е отворено. Бързали са.
Евакуация? - Моля ви, стига.
Спешно са избягали. - Тя е права.
Сигурна са видели Рафа, и са го взели със себе си.
Не се притеснявайте.
Ако го бяха видели, щяха да търсят и нас.
Колата не пали.
Всичко това не ми харесва.
Трябва да говоря със сестра си.
Притесняваш се за децата си... Но всички ние имаме семейства.
Затова недей да се изтъкваш.
Тихо.
Трябва да вземем от кухнята всичко, каквото можем, и да вървим към града.
Няма да стигнеш до града, Феликс, много е далеч.
По пътя.
Можем да пресечем през дефилето.
Някой провери ли телефона? - Ти как мислиш?
Не работи.
Що за глупости.
Недей да нервничиш... Сигурно само тук е така...
Мисля, че всичко е наред с него. - Не ме докосвай! Разкарай се.
Феликс е прав.
Трябва да вървим.
Има ли някой?
Простете.
Алпинистите обикновено стават рано.
И така ли захвърлят нещата си?
Това е снаряжение за скално катерене... Много е скъпо.
Логично е да го вземат със себе си, иначе могат да го откраднат.
И какво означава това?
Не зная... Просто е странно.
Там горе има някой.
Може да е Рафа.
Рафа!
Нет, това не е той.
Може да е един от алпинистите.
Там!
На върха!
Къде изчезна? - Сигурно е пастир...
Взел ни е за градски крадци, и избяга.
Да се качим ли горе?
Едва ли там има телефонна кабина.
Какво? - Уморих се...
Обещай ми, че няма да постъпиш като Рафа.
За какво говориш?
Доведе ме тук, за да се разделим, нали?
Искаш да го направиш пред приятелите си.
Какъв е проблемът? Плачеш ли?
Затова ли дойдохме?
За какво? - За да се разделим...
Това е краят, нали?
Бягай! Да бягаме.
Кова!
Уго! - Уго! Уго!
Не мърдай!
Къде е Кова?
Кова!
Няма я.
Няма да е вече с нас.
Не!
Това е капан.
Затова ни е събрал тук.
Човекът горе сигурно е бил Анхел.
Той е пуснал козите в прохода.
При последната ни среща, изглеждаше нормален,
но ми каза, че още взима лекарства...
и още има пристъпи на агресия.
Заради него сме тук.
Може ли да млъкнеш?
Анхел ли е развалил колите? Той ли изключи електричеството?
Той ли е евакуирал хората?
Всичко е заради нас... Кова случайно е тук.
Млъкни! - Уго, съвземи се!
Ненавиждам те. - Ще дежурим подред.
Нищо не е ясно.
Ако има заблудили се хора или животни?
Ще се редуваме да дежурим.
Ще се сменяме през два часа.
И за какво ни е охрана?
Тук няма никой.
Феликс, може ли да остана с теб?
Не, по-добре си почини.
Утре ще трябва да се върнем със спасителен екип.
Ти видя ли нещо?
Забелязах, че нещо те разтревожи.
Ще ми кажеш ли? - Не...
Просто всичко това е...
Ясно.
Събуди ме, ако се случи нещо, става ли?
Благодаря.
Уго, къде отиваш?
Не чувате ли? - Какво?
Чува се шум от кола.
Това са птиците.
Не, по дяволите, кола е... Изпуснахме я.
Кой трябваше да е на пост?
Кой беше на ред?
Нашият ред беше по-рано. - Ние със Серхио... Той каза...
Серхио! Серхио!
- Серхио!
Серхио!
Никой повече няма да се отделя от групата.
Серхио!
Студен е.
Няма газове, нищо няма... Отдавна стои тук.
Друга кола си чул.
Дванадесет и двадесет. - Времето съвпада.
Това са глупости.
Долу има някой!
Мъртъв е.
Разбил се е.
Осем и петнадесет.
Преди да изключат електричеството.
Не!
По дяволите, млъкни! - Спокойно, Уго.
Нека тя да се успокои.
Това е Анхел!
Не можете ли да го познаете? Това е Анхел!
Всичко е така, както казваше.
Животни, празни домове, зарязани коли.
Той много неща казваше.
Затова лежа в психиатрията толкова време.
И никой от вас не го посети.
Погледни.
Заради обажданията ти ли се е счупил?
Млъкни! - Ти млъкни!
Ще направиш ли нещо?
Мислиш, че всичко си уредила? - Достатъчно!
Просто замълчи.
Не можем да си тръгнем просто така. Не ми пука... Нека гние.
Да вървим... Да вървим.
Не мога.
Погледни се, ще изгориш.
Последната.
И ще я изпушиш?
Не зная, ще имаме ли друг шанс да поговорим.
Феликс, не трябва. - Уго, послушай ме.
Няма за какво да говорим.
Кучи син.
Мислех си, че срещна друг човек.
Сам си нарисувах такъв образ.
Но ти се оказа негодник в крайна сметка.
През целия си живот не си обичал.
Откъде ще знаеш какво е любов?
Жалко, че не се случило на теб.
А това момиче... защо го домъкна тук?
Кого искаше да измамиш? Само не и Кова.
Разбрах, колко съм бил глупав.
Цял живот...
Ти си прав.
Аз съм кучи син.
Уго?
Уго!
Какво се е случило?
Не влизайте във водата!
Ева! Ева, недей!
Знаела си, какво става, още когато изчезна Рафа.
Ще изчезнем един по един.
Трябва да вземем храна, колкото можем да носим.
Дай ми раницата си.
Къде е Феликс?
Феликс!
- Феликс!
Феликс!
- Феликс!
Феликс!
Тихо.
Ела тук, момче!
Феликс!
Аз имам куче.
Казва се Блонди, мило куче.
Джак Ръсел териер.
Защо не го взе със себе си? - Той вечно бяга...
Страхувах се да не го загубя тук.
Интересно, как ли е той?
Сигурно е глупаво да мисля сега за Блонди.
Но ние сме добри приятели.
А ти? - Какво?
За кого мислиш сега?
Какво е това?
Хайде да видим.
Куче.
Какво правиш? - Ще го нахраня.
Сара, да тръгваме. - Не... Струва ми се, че е гладен...
Вземи, момче... Ела тук.
Сара, да тръгваме. - Сега...
Вземи, вземи.
Моля те, да тръгваме.
Откъде се взеха? - Не зная.
Надушили са храната.
Моля ви, изгонете ги! Страх ме е!
Тихо, Сара.
Сара, не показвай страх... Иначе ще те ухапят.
Махай се!
Свали си ръцете. - Не мога да се движа.
Свали си ръцете.
Сара, не се движи... Качи се на велосипеда.
Ще им хвърля храната, и тръгваме. Недей да нервничиш.
Внимателно, Сара.
Ухапа ли те? - Не... Качвай се на велосипеда.
Напред!
Ето ги!
Не се обръщай!
Настигни ме, Сара! - Не мога!
Можеш! Хайде, мини пред мен!
Напред!
По-бързо, Сара.
Давай, Сара, можеш!
Моля те.
Погледни ме... Давай по-бързо.
Изостанаха!
Сара, не изоставай.
Ева, карай по-бързо!
Феликс, не ме оставяй... Страх ме е! Моля те!
Не си сама, ние сме тук!
Моля те, не ме оставяй.
Говори с мен!
Моля те, моля те.
Говори с мен, Сара! Говори ми!
Моля те.
Сара!
Тя остана сама.
Сама.
Да продължим нататък.
Това се случва навсякъде.
Тук трябва да е пълно с трупове.
Какво правиш?
Може да потрябва.
За какво?
Мислиш, че ще стане по-лошо?
Дали някой друг се е измъкнал от този кошмар?
Ако аз съм следващата, погрижи се за него.
Той е знаел.
Какво е това?
Намерих го в колата му.
Рисунките на Анхел.
Видях го в деня, преди да се съберем.
Искаше да поговорим, но аз не го познах.
Подминах го, защото сметнах, че е някой луд.
Сигурно затова се е обадил на Сара.
Събрал ни е всички, за да се простим.
За да не бъде никой сам.
Защо си го крил?
Гледай.
На рисунката нея я няма.
Мамо!
Кой е тук?
Не, не... Не се страхувай.
Какво беше това?
Марабел! Марабел! Почакай.
Насам!
Спри! Спри!
Отвори вратата.
Отвори, не се страхувай.
Моля те, отвори вратата.
Ти не си сама, мила.
Слушай, и ние сме изплашени като теб.
Ти си първият човек, когото срещаме.
Моля те, не се крий.
Не се страхувай... Аз също съм майка.
Това са децата ми: Белен и Енрике.
Моля те, излез.
Излез.
Браво.
Точно така.
Да.
Излез.
Какво? - Какво стана?
Какво е това?
Аз видях.
Видях, как тя изчезна.
Марабел.
Стреляй! - Не, много е опасно.
Ще влезем в морето... Ще ми помогнете да отплаваме.
Ева, на кърмата!
А ти тук... Напред.
Марабел, отвързвай.
Качвай се на лодката...
Качвай се. - По-бързо...
Марабел, насам... Марабел!
Марабел, качвай се!
Марабел, давай! Марабел!
Марабел, на лодката!
Насам.
Марабел!
Феликс, стреляй, моля те! Марабел!
Още веднъж! Стреляй!
По-бързо.
Прости ми.
Това трябва да го оставиш.
Махни го.
Няма да ни трябва.
Ако следващият съм аз, ще се справиш ли сама?
Не бих искала да изчезваш.
Все повече звезди изчезват, нали?
Тези, които виждаме, може вече да са изгаснали.
Виждаме светлината на звезди, загинали много отдавна.
Сега същото се случва и с нас.
Може би съществуваме, само докато някой ни наблюдава?
Този, на когото сме нужни.
Мисля, че всичко е много по-просто.
Раждаш се, живееш...
и след време изчезваш, без да оставиш нищо след себе си.
Ние не сме толкова важни.
Важно е това, което си направил през времето, което ти е отредено.
Защо остана с мен?
Защото съм сама.
Както и ти.
Как се казваш?
Ева.
Наистина ли? - Наистина...
Можеше да избереш, което и да е име, но избра моето.
А ти кой си?
Винаги съм бил такъв, какъвто са искали да ме видят другите.
Сега съм сам,
и даже не зная, кой съм.
Не си сам.
Ева?
Не се страхувай.
Не сме изчезнали.
Откъде знаеш?
ПРЕВОД И СУБТИТРИ OSPAMOX