ПРИНЦЪТ
Да, госпожо. - Благодаря, Пат.
Здравей. - Здрасти, тате.
Къде си? Не си в къщи.
Не, в къщата на приятел.
Обаждам се от моя телефон, затова...
Как... как са нещата? - Добре. Добре. Всичко е наред.
Просто съм уморена... - Обзалагам се, че е така.
Много работа, много книги.
Да.
Вкусът на Чикаго. Съвсем топла.
Искаш ли да си гризнеш? Искаш ли?
Боже... - Малка хапчица.
Толкова ми липсва това.
Стига. Престани.
Ще те взема от летището и отиваме направо там,
когато се върнеш за уикенда. - Страхотно.
Изпитите? Добре, зле, какво?
Добре са. Нищо прекалено сложно,
но... беше... беше добре.
Какво има? - Какво искаш да кажеш?
Нищо, аз... просто малко...
Не изглеждаш добре.
Не знам. Може да съм настинала, или нещо подобно. Не знам...
Какво правиш, по дяволите?
Аз... трябва да затварям...
утре имам изпит и... трябва да тръгвам.
Добре.
Не искам да те откъсвам от учението.
Тате...
Аз... не мога да чакам до следващия уикенд.
Аз също.
Липсваш ми.
И ти ми липсваш. Пази се.
Чао.
Какво?
Да?
Кой... кой се обажда?
Кой се обажда? Ти ме търсиш.
Аз съм бащата на Бет. Търся Бет. Там ли е?
По дяволите. Телефонът дори не е мой.
Здрасти. Свързахте се с Бет.
Знаете какво да правите.
Здрасти, Бет, татко е.
Току-що ти се обадих
и... вдигна някакво момче.
Личеше, че не знае коя си, затова се зачудих
дали не си изгубила телефона си. Ама, ако е така,
вероятно няма да чуеш това. Както и да е. Обади ми се.
Още нещо. Получих известие от училището
за нещо, но ще...
ще говорим за това после...
Просто се обади. Добре. Чао, чао.
Здрасти. Татко е. Пак се обаждам.
Не искам да те притеснявам, но... просто се обади.
Благодаря.
Уестууд Палмс. - Здравейте, обажда се Пол Бренън.
Дъщеря ми е Бет Бренън. По-рано я потърсих
и говорих с Джъстин. Трябваше да я потърси.
Опитвам се да се обадя. Никой не отговаря.
От известно време тук няма никой.
Добре.
Благодаря.
Ето тук. - Добре.
Нека... да ви попитам нещо. Видяхте ли
някое от тези две момичета тук тази вечер?
Не мога да кажа, човече. След време всички изглеждат еднакво.
Добре.
Извинете. Чудя се... дали бихте ми помогнала за секунда.
Пиене ли искате? - Не, не, просто...
просто търся дъщеря си...
Под райето.
Както пише тук, бира, или уиски?
Не, не, просто... видяхте ли някое
от тези момичета тук тази вечер?
Добре. Ето. Струва 4 долара.
Какво ще кажете за това?
Вземете 20, погледнете снимката и ми отговорете.
Съжалявам, приятел. Тази вечер не съм виждала никоя от тях.
Успех в търсенето.
Може ли вода, моля?
Вода.
Благодаря.
Ето. - Благодаря.
Не ставай агресивен. - Да отидем в другия бар.
Да. Хайде да вървим. Сигурно ще е хубаво.
Извинете... - Не ме интересува.
Изслушайте ме за секунда. Госпожице, аз... аз съм бащата на Бет.
Наистина ли? - Успокой се, Ник.
Откъде взехте това?
От нейния апартамент. От седмица я търся и никой е отговаря.
Чудя се... - Значи ровите в нещата и?
Тревожа се за нея. - Не знам къде е.
Може ли да се махаме оттук? - Да. Мястото е скапано.
Да. - Само да попитам...
Не я пипай, задник! - Достатъчно!
Това е достатъчно. Престанете... Стига!
Ще ми помогнеш ли? Само пет минути.
Само това.
Момчета, тръгвайте. После ще се видим.
Глупости! - Казах, че по-късно ще се видим.
Както и да е.
Добре ли си? - Да.
Само няколко въпроса. - Вече казах, че не знам къде е.
Вие сте приятелки, нали? Познаваш я. Имаш представа.
Дай ми само 5 минути.
Гладна съм.
Значи не сте се чували. Хората се променят. В колеж сме.
Има много странични неща. Наистина...
Разбирам това. Разбирам го. Преди не се е случвало.
Приятелки сте и ми казваш, че не знаеш къде е тя...
всяка помощ ще е добре дошла за мен.
Аз не съм лош човек.
Правя това, което прави всеки на моята възраст.
Обичам да излизам, да ходя по купони, да прекарвам добре.
Здраво се трудя. А Бет?
Тя вече не ходи на училище. Тя... Прави неща,
с които аз не се занимавам. - Какво значи това?
Не знам. - Знаеш. Ти каза...
Какво значи това? - Преди месец бяхме в Ню Орлиънс
В крайна сметка се срещнахме с един тип на име Еди.
Мисля, че е от лошите, защото разнася дрога навсякъде
и вероятно всеки тук го познава,
защото ходят при него да си взимат боклуци...
но... тя си падна по това, падна си и по него.
Каза, че отива там и ще се върне в неделя.
Оттогава не съм я чувала. - Познаваш ли този тип?
Всеки го познава. - Знаеш ли къде живее,
къде прави сделките, всичко това?
Казах ти. Ню Орлианс. Не ме ли слушаш?
Ню Орлианс е голям. Знаеш ли къде да го намериш?
Аз... да, знам хора, които го познават.
Можеше ли да ме закараш там сега? Ще ти платя.
Не знам. Доста пих. - Аз ще карам колата ти.
Не мога да шофирам. - Давам ти 500 долара.
Отиваме там и ми посочваш къде живее.
Няма значение кога ще стигнем. Можеш веднага да се върнеш.
Само за това моля. - Чакай. Върни малко.
Ти ще... - 500 долара ли каза?
Да.
Бъзикаш ли се с мен? - Не.
Искам да кажа... сега е посред нощ.
Веднага.
Благодаря. Сметката!
Може ли един въпрос?
Да. - Ако се тревожиш за Бет,
защо просто не се обадиш на ченгетата?
Защото няма да се мръднат 48 часа, освен, ако не съобщя
че е изчезнала, а дори тогава няма да се забързат много.
Ще предположат, че е тийнейджър, който просто е избягал от дома си.
Ако се замислиш, е точно така.
Това не е Бет, която познавам.
Колко мислиш, че са?
Една.
Знаеш ли какво мисля?
Мисля, че за всичко това ти си виновен. Ти си стереотип.
Като онези дебелоглави бащи, които... просто не разбират.
Колкото повече предпазваш някой от нещо,
толкова по-желано става то. - Значи намекваш аз...
аз да я окуражавам да се напива и да се дрогира
и вероятно да се включвам и аз. Така ли прави баща ти?
Не. Не казах това. Казвам само,
че трябва да й позволиш да си изживее юношеството.
Съвсем естествено е да се опитват разни неща,
а от това, което съм чувала, знам, че я държиш заключена
и рядко позволяваш да излиза от къщата.
Ти какво очакваше?
Това ли ти е казала? - Хайде.
Стига. Не можеш да държиш децата под ключ,
защото в крайна сметка излизат и попадат в реалния свят.
Започват да опитват всичко, което са пропуснали и откачат.
Все едно искат да наваксат пропуснатото.
Много си досаден.
Мислиш ли, че този Еди ще е там?
Там го срещнахме.
Когато влезем искам да не си близо до мен.
В този град за теб ще е по-добре,
ако хората не разберат, че сме заедно.
Какви ги говориш? - Просто ме послушай.
Ще си намеря някое тихо ъгълче и ще седна.
Изчакай няколко минути и ме последвай.
Дръж се нормално.
Ако видиш този Еди, дай ми някакъв знак.
Просто... опитай да ми кажеш,
но не го прави явно. Разбра ли?
Добре.
Бет?
Искаш ли да танцуваш? - Тук ли е той?
Хайде. Кълна се, че никой няма да разбере, че сме заедно.
Просто някакъв дъртак с младото си момиче.
Успокой се.
Тук ли е? - Не.
Какво искаш?
Опитвам се да се забавлявам.
В момента се чувствам прекрасно.
Трябва да опиташ някой път.
Знам място, където можем да отидем. - Като това ли?
Да...
Изглежда е единственото отворено място.
Ще забавиш ли малко? - Това не е мястото.
Не знам. Изглежда като "Стрип". Бяхме 10 или 15 минути там.
Хайде, ела. Да тръгваме.
Чакай, чакай. Виждаш ли онзи с камуфлажната жилетка?
Хайде, пич, доведи момичетата. - Той ли е?
Не, но често съм го виждала да се навърта тук.
Добре, супер. - Чакай тук.
Ей... търся Еди.
Познавам ли те? - Просто ми кажи къде е...
имам нещо за него.
Ако е така ще знаеш къде да го намериш. Изчезвай оттук.
Няма, докато не ми кажеш къде е. - Току-що се прецака, човече.
Оправете го!
Дръпнете се!
Ако пак те видя наоколо, умираш.
Откачен шибаняк.
Никъде няма да ходиш. - Устройва ме.
Може да го правим цял ден. Не ми пука.
Майко мила! Какво беше това?
Добре ли си?
Намери му номера. Намери номера.
Напиши съобщение и питай къде се намира.
Ами ако не се обади с часове?
Точно затова имаш нужда от мен.
Чакай. Чакай малко. Какво беше това, по дяволите?
Наистина! Какво стана току-що?
Може ли да ме закараш у дома? Искам да се прибера у дома.
Отиваме на едно място наблизо, да починеш. Трябва да се успокоиш.
Добре... по скала от 1 до 10... като 10 е...
не знам. Сикстинската капела,
а 1 е димяща купчинка лайно...
как върви разговора ни? - Вероятно около 3.
Три? Това е...
на две стъпки от лайното!
Можеш ли да ходиш? - Наистина ли ще останем тук?
Боже... знаеш ли, че има места,
които не са толкова скъпи и в които перат чаршафите, нали?
Днес не става. Сега сме тук.
Познавам някой хора. Мога да намеря стая...
Сигурен съм, че е така. Имаме стая.
Добре, щом сме уредени, ще ми кажеш ли какво става?
Ще поспим малко. - Не говоря за това.
Не искаш да ходиш при ченгетата, не искаш да ни виждат заедно,
доведе ме в тази дупка в средата на нищото.
Преби с лекота онези момчета... Искам малко отговори.
В момента не си в състояние за никакви отговори.
Просто заспивай. - Добре съм. Просто съм уморена.
Благодаря, татко на Бет.
Не може ли да ме откараш в къщи?
Не мога да повярвам, че се забърках с тези боклуци. Боже!
Имам нечовешко главоболие. Толкова е глупаво.
Просто съм много уморена.
Ще ме закараш ли у дома? Не сме се разбирали така.
Не знам защо не ми позволи... а само да напиша съобщението.
Ходих и купонясвах непрекъснато. Можем да сме на прекрасни места.
Чисти легла, горещ душ и...
Извинявай.
Кой си ти?
Бащата на Бет.
Боли ли това?
Да.
Това още ли боли? - Малко.
Как умря тя?
От левкемия.
Бет никога не говори за това.
Споменава теб.
Липсваше й.
Обзалагам се, че си помогнала да се справи с носталгията, нали?
Запозна ли я с точните хора?
Като онези, които биха ти дали да смръкнеш някоя магистралка
като услуга на удобния плот в банята?
На купона си нося моя стока.
Той ли е това?
Да.
Намира се в някакъв бар на име "Треска".
Седи на маса на втория етаж.
Няма да го пропуснеш. Ще е като сандвич между две момичета.
Какво е това? - Не е ли достатъчно?
Искаш да си тръгна ли?
Имахме уговорка.
Ами... Бет?
Не изминах целия този път, за да стоя в неведение.
Трябва да си тръгнеш.
Мамка му!
"Блек Джек", мистър О'Райли? - Да. Добре е. Благодаря.
Да ви донеса нещо друго?
Не, достатъчно. Остави бутилката.
Кучи син.
Карл... дай още една чаша.
Веднага, шефе.
Имате ли нещо против да седна? - Моля?
Да седна тук?
Кой си ти, по дяволите? - Търся дъщеря си.
Казва се Бет. Бет Бренън.
Съжалявам, човече, не съм чувал за нея, но...
отсреща има клуб.
Вероятно в момента се върти около пилона.
Изчезвай.
Дами, ще ни извините ли за момент?
Никъде няма да ходят. Единствено ти ще си тръгнеш.
Наистина. За какъв се има този?
Изобщо не се интересувам от бизнеса ти.
Дори не ми пука откъде познаваш дъщеря ми.
Всъщност. Колкото по-малко знаем един за друг,
толкова по-добре за теб.
Но... искам да знам и трябва да разбера къде е тя сега
и нито един от двама ни няма да напусне масата,
докато не ми кажеш. - Такава ли е работата?
Момичета, защо не се поразходите малко, а?
Човече, какво, по дяволите? - Млъквай, Еди.
Хайде! Движение!
Може би ще намериш в сърцето си прошка за моя млад приятел тук.
Знаеш в днешно време какви са хлапетата.
Просто дрънкат. Отварят си устата, без да знаят нищо.
Не е лошо хлапе. Всъщност е добро хлапе
и бих искал още да го виждам наоколо.
Не се сещаш за мен, нали?
Не, не бих казал, че се сещам.
Бях в "Стюърт" в нощта, когато очисти 7 души.
Никога преди не бях виждал подобно нещо.
Из цялото място ечаха изстрели.
Всеки път, когато стреляхме, пропускахме, все едно беше...
от въздух или нещо подобно. Беше като призрак.
После телата започнаха да падат по земята.
Седмината... Падаха около мен.
Аз също паднах, но не бях уцелен. Още не.
Не помниш ли?
Тръгна към мен през стаята
като стъпваше по телата.
Идваше право към мен...
все едно подушваше, че има още някой жив в стаята.
Опря пистолета си в челото ми.
Чаках да дръпнеш спусъка. Затворих очи.
Изстрел така и не дойде.
Когато се окопитих и отворих очи,
ти отдавна беше изчезнал.
Е...
по онова време пиех.
А може да си ме пощадил, за да може 20 години по-късно
да седим в бар и да мога да кажа на племенника си
да ти каже всичко, което искаш да знаеш.
Не знам къде е тя, човече. Кълна се.
Започна да взима по-здрави неща...
хероин... Аз не се занимавам с тези боклуци.
Не се занимавам с това. - Къде е тя?
Последното, което знам е, че е с Аптеката.
Оставил си я в аптеката?
Аптеката е боклук, наркодилър на име Тони Мартинес.
Да, работи до склада в източната част.
Къде? - На "23-та" и "Атлантик".
Ще съм ти задължен, ако не споменаваш за разговора ни.
Имаш думата ми.
А... в "Стюърт"...
свърших патроните.
От този ме побиват тръпки, човече.
Бет ми е приятелка, ясно? Няма просто да се кача в колата
и да тръгна обратно. - Коя част не можа да разбереш?
Не се ли радваш, че съм тук? Какво ще правиш?
Ще карам. Мръдни се.
Няма ли са вземеш такси? - Да тръгваме. Хайде.
Да тръгваме.
Кажи ми пак кой беше този.
Бивш боксьор. Говори зад гърба ти.
Прави се на човек, който има връзка с теб.
Чух, че местният заместник пряко се интересува от него.
Добре. Дони Мюзикъл.
Как може да се забрави такова име?
Всички казват, че си истински боклук.
Сега създаваш проблем за мен...
за семейството ми. Семейството и приятелите ми.
Даваш обещания, които не можеш да спазиш.
Взимаш заеми, които не можеш да върнеш.
Тук, долу... няма как да ти се размине.
Не казвай нищо, Дони. Още не.
Можеш да правиш тези стойки е Лос Анджелис и Ню Йорк,
но тук, долу не става. Не и в моля град.
Мислиш, че това ще впечатли някой?
Дони... нищо не е по-важно от името.
А ти използваш моето.
Мамиш ме. Зад гърба ми взимаш нещо, което ми принадлежи, Дони.
Аз няма да ти прощавам.
Само Бог прощава. Чао, Дони.
Определено е той.
От 20 години не е стъпвал в града.
Откъде си толкова сигурен? - О'Райли се заинтересува веднага,
щом прекрачи прага.
Докарай ми го. Веднага. Ясно ли е?
В момента го следим.
Шефе, знам, че не искаш да чуваш това,
но ми плащаш много за безпристрастни съвети.
Зарежи това.
Какво да зарежа? За какво говориш?
Мислиш, че мога да подмина това?
Събери хора. Сега.
Най-добрите, които можеш да намериш.
Ако Принцът е тук, искам да ми го доведеш.
Приближи се възможно най-много.
Е, татко на Бет... Къде отиваме?
Ще те изпратя в къщи. Отиваш на гарата...
Няма да... - Така е най-добре за всички.
Не искам да тръгвам.
Няма да тръгна.
Отбий колата!
Долу!
Добре си.
Стой долу.
Остани в колата.
За кого работите? - Майната ти.
За кого работите? Кой ви изпрати?
Отваряй! Отваряй! - Не! Не!
Така... Кой ви изпрати?
Ще ти изкарам очите на секундата. Кой ви изпрати?
Омар.
Добре. Кажи на скапания Омар, че просто минавам оттук
и по-добре да не ме закача, докато съм тук.
Ще го запомниш ли?
Уилсън е мъртъв.
Джо е в болницата,
но мисля, че няма да се оправи.
Казах ти да намериш най-добрите.
Можем да го направим, но не разполагаме с много данни.
Типовете от бара не говорят.
Дошъл е да търси някакво момиче. Наркоманка.
Само това знаем.
Не ме интересува какво ще струва.
Мисля, че няма да съм ясен...
ако не повторя отново позицията си.
Твоята позиция?
Хора с ампутирани крайници още чувстват болка в тях,
въпреки, че крайникът го няма.
Точно такава болка изпитвам и аз.
Всеки път като погледна... Искам да кажа...
виждам лицето му
и усещам тази болка. Виждам го
как ме поглежда.
Имаме шанс да го хванем.
В този момент.
Хайде да го пипнем.
Просто поеми дъх и ще се почувстваш по-добре.
И как ще ми стане по-добре? Просто...
Просто гледах как убиваш човек.
В един момент съм на колежанско парти,
а в следващата секунда съм в Ню Орлиънс и стрелят по мен.
Искам отговори!
Защо те преследват? Защо? Кои са те?
Какво искаш? Какво имаш тук? Какво искаш?
Нищо не искам! - Трева? Хапчета? Какво?
Погледни ме! Погледни ме! Дължиш ми го!
Може ли по-тихо? - Не! Искам истината!
Защо някакви хора ще преследват скапан механик от Мисисипи?
Какво общо имат с теб?
Кой си ти?
Не съм механик от Мисисипи.
Роден съм на две пресечки оттук.
Можеш да видиш скапаните комини
и жилището.
Не бях механик. Бях просто боклук,
който действаше по улиците.
Попаднах в ситуация, в която или отивах в затвора,
или отивах при военните. Очевидно избрах военните.
След месеци... тук имаше много, много врагове.
А аз бях добър.
Защо ни преследват сега? - Защото си тръгнах и се връщам.
А се връщаш за какво? Връщам се при това, тук.
Имах една възможност, която помислих,
че ще ме измъкне и естествено я използвах.
После естествено поех следващата и следващата, и следващата
и бях както бях винаги. Нищо и лъжец.
Какво искат от теб?
Преди 20 години направих нещо за тези...
За кое? Какво?
Какво?
Той искаше да управлява града
и нямаше значение кого ще премахне.
Имаше много, много...
Насилието достигна такъв връх,
че той трябваше да бъде спрян.
Знаеш ли кой ще е тук в края на деня?
Трябваше да бъде спрян. - Ти, тате.
Обичам те. Добре ли си?
Да. - Липсваш ми.
Ела тук. Момичето на татко.
Хайде, бягай при майка си. Чу ли?
Добре. - Чакай. Виж какво имам тук.
Какво имаш? - Това е подарък
за първия учебен ден, детенце.
Благодаря. - Отвори го, когато влезеш в час.
Хайде, глупаче, не трябва да закъсняваш.
Няма да закъснее. - Чао, тате.
Чао, скъпа.
Ще взема твоята кола, става ли?
Добре, добре.
Рейчъл, чакай. Чакай, чакай.
Искам да ви снимам.
Зеле!
Обичам ви. Обичам ви. Чао, скъпа.
Забавлявай се в училище.
Опитах се да ги спра, но беше прекалено късно.
Прекалено късно...
Много късно за мен. Много късно и за нея.
Никога няма да забравя погледа й.
Не, че заслужавам да ме съжаляват за това...
защото не заслужавам.
Просто факт.
Така, че се махнах. Зарязах всичко
и се събудих някъде. Не знам къде беше...
със скапаната бутилка.
После дойде Анна Мари и ме измъкна
Сглупи, че ме обикна...
и ме заведе пред олтара.
Бет се появи случайно.
Щастлива случайност. Благословена случайност...
но не можех да си я позволя. Какво щях да правя с дете?
Мога ли да отглеждам дете с моите инструменти?
Ще убият Бет, ако не я намеря първо аз.
Какво?
Ще се опитат да ме убият, после ще убият и теб,
затова искам да ме слушаш
и искам да ми се довериш.
Не е нужно да ме харесваш. Разбираш ли ме?
Ще те измъкна оттук.
Наистина го оценявам.
Благодаря.
Къде отиваме? - Ще те оставя при приятел
в място, където ще си в безопасност. Ще те взема, когато прибера Бет.
Добре. Ще ме оставиш. Къде по-точно?
Ще те взема, когато прибера Бет. При човек, на когото се доверявам.
Чакай малко. Какво правиш?
Кола ли крадем?
Идваме при Сам.
Качват се.
Боже Господи.
Радвам се да те видя.
Ела. Как си?
Не знам.
Много впечатляващо.
Да. - Наистина.
Какво искаш, Пол?
Трябва да прибера дъщеря си. - Твоята... какво?
Моята дъщеря.
Изчезна. Дойдох да си я прибера.
Паднала си е по лоши неща. - Например?
Някакъв тип на име Аптеката. - По дяволите.
Познаваш ли го? - Да.
Той е луд.
Можеш ли да ми помогнеш? - Няма да мога.
Вече не се занимавам с тези неща, Пол.
Нищо лично.
Изобщо не трябва да напускаш стаята.
Аз ще се погрижа за него. Ще се погрижа за него.
Какво искаш от мен? - Време и безопасно място
за Анджела. Дай ми време да прибера Бет
и после ще ми трябва безопасно измъкване оттук. Чисто.
Бет ти е дъщеря? - Да.
А това е Анджела? - Точно така.
Никой няма да пострада? - Чиста работа.
Мамка му.
Господи.
Знаеш ли какво ще се случи
ако се разчуе, че отново съм с теб?
Кажи. Знаеш, нали? - Да, знам. Знам.
Значи, ако направя това вече няма да те виждам...
в града. Така ли?
Няма да се върнеш?
Никъде няма да ме видиш отново, приятелю.
Как ти е рамото? - Сега съм добре.
Лудо копеле.
Внимавай навън.
На много от старите познати вече не може да се вярва.
Никога не съм вярвал, Сам.
Тогава ще чакаме тук.
Ела.
Здрасти, - Заповядай тук.
Искаш ли нещо за пиене? Нещо за ядене?
Пиене звучи добре. Да.
Какво искаш? Имаме всичко.
Има ли уиски? - Ще ти донеса уиски.
Гаджета ли сте?
Не.
Той е баща на приятелката ми.
Ще пратиш ли някой да му помогне?
Не.
Никого няма да пратя. - Благодаря.
На него не му трябва помощ.
Наистина ли не знаеш кой е? - Наистина.
Знаеш ли къде е южен Гаристън? - Не.
Не? Улица Гаристън.
Преди се казваше стената на Адриан. - Не знам какво е това.
Когато Рим е бил на върха на силите си...
е управлявал по-голяма част от света, нали?
Римляните са управлявали навсякъде,
освен в Шотландия. Там са били... имало племе
Били толкова откачени,
че дори на върха на силите си,
просто не си заслужавало римляните да ходят там.
Затова този император Адриан,
построил стена през Шотландия
и просто ги оставил зад стената.
Дал им... да си имат тяхно кралство.
Южен Гаристън беше територия на Пол.
Малкото му кралство, в което правеше всичко, което си поискаше
и никой дори не се осмеляваше да ходи там.
Нямаше нужда дори да знаеш името му.
Просто го наричаш Принцът.
Принцът?
По-добре стой далеч от него.
С какво да помогна? - Търся Големия Майк.
Баща ми почина преди няколко години.
С какво аз мога да съм от помощ?
Моите съболезнования. Съжалявам за баща ти.
Както и да е. Преди време оставих нещо тук
и сега трябва да си го взема.
А, да... Да видим.
Не ми дреме за колко бърз се имаш.
От такова разстояние няма да пропусна.
Ще е добре да си сигурен в това.
Преди баща ми да почине... ми каза три неща:
Никога не слагай 5 кила стока в чанта за 2 лева,
никога не приемай кредит, ако имат пари в брой
и ако през вратата влезе мъж
с татуировка, каквато имаш на ръката си...
"Синко, по-добре да си готов да стреляш,
защото този мъж...
този мъж води ада след себе си, където и да отиде".
Големият Майк ми помогна да избягам от този град преди 20 години.
Даде ми ново име и самоличност. Аз му оставих нещо.
Имахме уговорка. Тук съм да си взема нещата
и ще си ги взема.
Той ми беше приятел. - Така ли?
"Джеймисън" с една бучка лед и една черешка мараскино.
Баща ми обичаше сладкото.
Съжалявам за това,
но тук никога не си в безопасност.
Това, което търсиш, е отзад.
Това е, което търсиш, нали?
Изглежда наводнението не ги е подминало.
Боже.
Мога... мога да ти ги почистя,
малко да ги смажа.
Не мисля, че пружините са счупени.
Вероятно ще ми отнеме ден, два. - Нямам време.
Баща ми нямаше много приятели,
затова...
може да избереш един от тези.
Считай го като подарък от Големия Майк.
Само непроследими оръжия в тази комунистическа Калифорния.
Ще ми трябват патрони с живачен връх.
Имам "Черни нокти", +Р, кухи върхове.
Колко ще ти трябват?
Колко имаш?
Какво има?
Какво правиш, а? - Дойдох да видя Тони.
Сигурно си сбъркал адреса,
защото тук няма никакъв Тони. - Слушай, не ми губи времето.
Тони е шефът ти. Аптеката. Имам информация за него.
Имаш ли определена среща - Не, но той има.
И какво трябва да значи това? - Значи,
че ако в следващите 2 минути не говоря с него, той ще умре...
а ти влизаш в сделката.
Изнася ли ти това, срамежливо геройче?
Добре, красавецо, вдигай ръцете. Вдигни ги, вдигай.
Какво е това? Какво си имаш тук, а?
На какво ти прилича? Кварталът е опасен.
Можеш да заложиш задника си, че е така, старче.
Ще си го получиш на излизане. - Да, ще си го взема.
Вкарвай си задника тук.
Да, да, сега го водя.
Престани!
Какво ти става, човече?
Това ли е човекът? - Това е.
Седни. - Не, няма да се задържам много.
Щом така ти харесва.
Джими каза, че имаш някаква информация за мен.
Нещо... което ще спаси задника ми.
В интерес на истината е така. - Сподели я.
Става дума за момиче, с което живееш.
Живея с много момичета. - Това е добре.
Тогава няма да ти липсва, когато я отведа оттук.
Казва се Бет.
Бет Бренън, Дъщеря ми.
Тази вечер ще си тръгне с мен.
Защо изобщо говорим за кучките ми? Мислех, че е въпрос на живот и смърт.
Така е... за теб...
ако не ме оставиш да си я взема сега.
Нещо си се объркал, татенце. Изцяло грешиш.
Разбираш ли... Тук няма затворнически клетки.
Особено за малкото ти момиченце.
Толкова искаше да остане тук,
че всъщност ме умоляваше да остане.
По дяволите. Може да видиш и сам.
Все още се... възстановява.
Не съм направил нищо, за което не ме е молила.
Знаеш какви са децата в днешно време.
Опитват малко от купоните и дрогата
и после просто искат още и още, и още.
Трябва да го получат.
Аз съм... просто копелето, което се чувства задължено да откликне.
Добре ще е... да си копелето, което се чувства задължено
да си държи задника на скапания диван,
докато аз си тръгвам с нея сега,
защото в противен случай няма да дишаш.
Добре, но това... това... това е невъзможно.
Получих обаждане от моя човек.
Омар. - Да, така е.
Каза ми, че ще се появиш.
Каза да те задържа тук, докато не дойде.
Теб и момичето, защото е замислил нещо специално
за малкото ти момиченце.
Затвори очи, скъпа. Точно така. Дръж се.
Дръж очите си затворени.
Не си отваряй очите.
Не отваряй очи.
Не, не, не сме направили нищо! Кълна се! Кълна се!
Казахме ви да ги задържите.
Къде са?
Тръгнаха.
Я виж. Имаш 12 годишно.
Да. Имаме празник.
Готов ли си? - Да, задръж малко.
Не искаш да пилееш добро уиски за кофти рана.
За колко време ще ни измъкнеш оттук?
Работя по въпроса. - Колко скоро?
Ще се справя.
Не се тревожи.
Добре.
Плъзнаха ли слуховете вече? - Всички знаят, че си се върнал.
Знаех, че така ще стане.
Радвам се, че се получи.
Пипнахме го.
Сутринта се е появил мъж с огнестрелна рана.
С него е имало момиче, което е изглеждало доста дрогирано.
Изглежда ще отидат при Сам да търсят убежище.
Кажи на всички.
Да не ми се пречкат.
Здравей. - Здрасти.
Изглеждаш добре.
А ти изглеждаш като парцал.
Как се чувстваш?
Повърна отново. Би трябвало да се чувства по-добре.
Ще стане и по-зле. - Добре, отивам за сода.
Искаш ли нещо? - Не.
Но искам да я приготвиш за път.
Трябва да тръгваме. Ясно? - Да, добре.
Да.
Здрасти.
Добре съм, добре съм.
Знам, че е така.
Ще те прибера у дома, чу ли?
Аз... не мисля... не мисля, че мога.
Разбира се, че можеш.
Всичко се промени.
При мен не е така.
Ти си единствената причина, за да продължавам напред, Бет.
Вече не знам какво е дом.
Ще разберем. Ще разберем.
Пръсни ги наоколо. А ти, идваш с мен.
Скоро ще се видим, нали?
Добре. - Кажи лека нощ.
Наистина ми се иска да дойдете с мен.
Не мога да защитя и двете ви. - Разбирам.
Като се приберете у дома благополучно ще се обадиш ли?
Да.
Не бъди прекалено суров с нея.
Няма. - Хайде, хора.
Изчакайте на ъгъла за "опашката".
Това е много качествена скъпотия.
Боже Господи.
Сърцето ми се разхлопа.
Не ти помага тази "Монте Кристо", а?
Не.
Това е адреналин. - Да.
Единственото, което ми липсва.
Никой да не мине. - Разбрано.
Помниш ли кръчмата на "3-та"?
Помниш ли шибаната издънка?
Цялото ти рамо беше прострелно.
Боже Господи! Бяхме мъртвопияни.
Не знам как се измъкнахме от там и оживяхме.
Мислиш ли, че беше за пари, Сам?
За това ли става въпрос?
Тогава така мислехме, нали?
Действайте. - Разбрано.
Разкарай я оттук! Хайде!
Има пистолет! Той има пистолет!
"Никой няма да пострада".
Копеле такова.
Влизай вътре.
Просто ги задръж колкото можеш по-дълго.
Задръж ги.
Аз също имам дъщеря.
Каквото ти трябва...
е твое.
Добре.
Затвори вратата като излизаш.
Моля те... просто... Просто искам да се прибера у дома.
Къде е това? - Понто... Понтоток.
Какво? - Понтоток.
Какво е Понтоток? - Понтоток, Мисисипи.
Преди работех с баща ти. Познаваме се.
Какво? - Той ми отне всичко.
Баща ти.
Отне ми всичко.
Но ти и аз можем да го попитаме "защо"...
когато дойде тук да те види.
Ти и аз просто ще си седим тук и ще го чакаме, докато дойде.
Защо?
Скъпа... престани да се чешеш.
Не знам за какво говориш.
Моля те, просто ме остави да се прибера у дома.
Слушай сега. Когато стигнем там,
ще има 11 минути, преди да дойде поддържащия екип.
Затова, ако дотогава не сме излезли, трябва да тръгнеш.
Качваш се в колата си и караш, без да гледаш назад.
Няма да се връщаш. - Добре.
Разбираш ли? - Да.
Така добре ли е?
Да.
Той е тук.
Да тръгваме. Хайде. Хайде, ставай.
Трябва да тръгваме.
Пол!
Кажи "здрасти" на татко. Аз съм малко уплашен.
Тате! Тате! - По-високо.
Тате! - "Тате"! Да.
Тате! - Точно така. "Тате"!
Това ли искаш? - Не!
Така достатъчно ли е?
Пусни я и ще те оставя на мира.
Никога вече няма да ме видиш. - Стига вече с това!
Искаш мен? Вземи мен.
Искам да разбереш какво е да загубиш
единственото нещо, което някога си обичал в живота си.
Готов ли си? - Ти си избра този живот,
ние избрахме такъв живот и това е цената, която плащаме.
А жена ми и детето ми?
Те какво общо имаха с това?
Какво? - Моля те, недей!
Косвени жертви. Беше война.
И ти... ще загубиш единственото нещо,
което някога си обичал.
Кажи "сбогом". Кажи, че го обичаш. Кажи му.
Не, недей... - Кажи му!
Моля те, недей! - Кажи го!
Кажи: "Обичам те, тате"!
Ще ти дам още един шанс. - Не! Моля те...
Добре си прекарваме, добре.
Виждаш ли го? Виждаш ли го? Хайде, кажи, хайде.
Добре, добре, добре. Добро момиче.
Ти си много смела. Много смела.
Виждаш ли го?
Ето го. Татко.
Здрасти, тате. Кажи "здрасти".
Едно... Две...
Млъквай! Затваряй си устата.
Стреляй сега.
Да се прибираме у дома.
Превод и субтитри: mia_one