Превод: Пламен и Ledenata SubsTeam bukvi.bg ®
Имало едно време момиче, което се казвало Елла.
Виждала света не такъв, какъв е, а какъв би могъл да бъде,
а удивителен, с вълшебства.
Скъпа моя!
Родителите я гледали като принцеса.
Нищо, че нямала трон и корона. Имала собствено царство.
Имала къщурка в средата на гората, накрая на кралството,
където нейните роднини живеели от десетилетия.
Имало страхотни гъски и всякакви други животни.
Здравейте! Пак ли правите пакости?
Дано това не раздразни стомасите им.
Гус! Вие сте домашни мишки, не полевки, нали, Жаклин?
Не трябва да ядете храната на гъските. Нали, мамо?
Още ли мислиш, че те разбират? - Дали ме разбират?
Вярвам, че ни слушат и ни говорят, ако се вслушаме.
Така се научихме да се грижим за тях. - А за нас кой се грижи?
Как кой? Феята кръстница, разбира се.
Вярваш даже в тях? - Вярвам във всичко!
Тогава и аз ще вярвам във всичко!
Баща й бил търговец, който се връщал с подаръци от екзотични страни.
Елла! Къде сте, скъпи момичета?
Къде са красавиците ми?
Елла винаги е тъгувала за баща си, но знаела,
че непременно ще се върне.
Ето къде си! - Тате, ти си дойде!
Пораснала си. Седни тук.
А това какво е? - Къде? А, това ли?
Висеше на едно дърво.
Мисля... че има нещо вътре.
Толкова е красива!
На френски пеперуда се казва папийон.
Папийон? - Точно така!
Ще танцувате ли с мен, мадмоазел? - Заповядайте.
Много благодаря.
Ще ми съсипеш краката!
Готова ли си?
Виж, танцуваме!
Внимателно, мистър Гус.
Малка пеперуда от татко!
Всичко е било, както трябва.
Те знаеха, че са най-щастливото семейство, защото се обичаха много.
Но скръбта идва във всяко кралство, независимо колко са щастливи.
Така дойде и в техния дом.
Няма надежда. - Благодаря.
Не е лесно да се казват тъжните вести.
Ела с мен.
Ела, слънчице!
Искаш ли да ти кажа една тайна? Голяма тайна.
Как да преодоляваш всички изпитания, дъще.
Трябва да запомниш...
Бъди много смела и всеотдайна.
Имаш повече доброта в ръцете си, отколкото повечето хора в телата си.
В това има сила... Повече, отколкото мислиш.
Има вълшебство. Истинско. - Вълшебство?
Разбира се.
Бъди смела и добра, скъпа моя.
Ще ми обещаеш ли? - Обещавам.
Радвам се.
Ще си отида скоро, миличка. Прости ми, моля те.
Разбира се, че ти прощавам.
Времето отмина... и болката се превърна в спомен.
В сърцето си Елла остана същата,
но помнеше какво обеща на майка си.
Да бъде смела и да бъде мила.
Баща й се беше променил, но се надяваше на по-добри времена.
И тогава, изведнъж жена ми и аз запяхме до предела на възможностите си.
И ако е имало по-щастлив човек, то аз не го познавам.
Стига толкова за днес.
Харесва ми щастливият край. - Това е любимата ми песен!
Има много други... - Елла...
Стигнах до извода...
че е време е да обърнем нова страница.
Нова страница?
Помниш ли, при пътешествията из Франция
се запознах с отец Франсис Джърмейн? - Да. Беше...
Бащата на Масис, нали? - Той е починал...
Жена остана вдовица...
Достопочтена дама, което вече е сама...
още млада и заслужаваща по-добро.
Притесняваш се за това... Но не трябва...
Ако те прави щастлив... - Да, ще съм щастлив!
Мислиш ли, че имам правото на още един шанс?
За всичките добри неща, които сме сторили.
Разбира се, че е така, татко!
Тя ще ти е като майка... и ще имаш две страхотни сестри.
Бъди смела и мила...
Здравейте, момичета! Добре дошли!
Беше наистина страхотно!
Добре дошли.
Радваме се, че сме тук. Имаш страхотна коса.
Благодаря. - Трябва да отидеш на фризьор.
Искате ли да ви разведа? - Какво каза?
Иска да те разведе из фермата, явно се гордее.
Гледат животни в къщата? - Какви ги говорите?
Тук е наистина страхотно.
Мащехата й била жена с изискан вкус.
И тя също знаела какво е мъка, но превъзмогнала чувството.
Защо не каза, че дъщеря ти е толкова красива?
Наследила го е от... - От майка си.
Нека си го кажем.
Тя ме излъга. - Спазила е добрия тон.
Млъквайте!
От колко време живеете тук?
От доста време. - А защо не сте ремонтирали тогава?
Анастейша, не говори така! Дръж се подобаващо.
Мащехата, дама с висок дух, си беше поставила за цел
да възстанови реда и забавата в дома.
Бароне, ужасен сте!
Виж ти кой се забавлява!
Жаклин, Кени, Патота... Бедният Гус-Хрус.
Това какво е? Какво мислиш да правиш с тях? Признай си.
Жаклин ни е гост. Не може да ядеш гостите.
Излизай. Имаш достатъчно храна, за да си щастлив.
Ние, дамите, трябва да си помагаме взаимно.
Пропускаш забавата. - Нямам желание за това.
Утре ще пътувам. - Но...
Тъкмо се върна от последното пътуване.
Трябва ли? - Само за няколко месеца, скъпа.
Какво искаш да ти донеса от чужбина?
Доведените ти сестри поръчаха украшения за коса.
А ти какво искаш?
Донеси ми първото клонче, което се закачи на рамото ти.
Странно желание. - Откъсни го и го вземи.
Ще си мислиш за мен, когато го гледаш.
А когато го донесеш, ще значи, че си се върнал.
А аз искам само това. Искам да се върнеш.
Нищо друго няма значение.
Ще се върна.
Елла, докато ме няма, искам да се разбираш с мащехата и сестрите си,
въпреки, че не е лесно. - Обещавам.
Благодаря, винаги ще съм тук, с теб.
Запомни го.
Майка ти е тук, дори да не я виждаш.
Тя е сърцето на тази къща.
Затова трябва да сме верни на този дом. Завинаги, в нейна памет.
Тя ми липсва. И на теб ли?
Ужасно много.
На добър път!
Донеси ни подаръци. - На мен чадър!
Желателно светлозелен. За кожа, ако не знаеш.
Довиждане. - Остани си със здраве.
Обичам те! - И аз теб!
Здравей, скъпа!
Не е нужно да тъжим сега.
Разбира се, майко. - Не те карам да ме наричаш така.
Разведри се малко!
По дяволите. - Как можа да го кажеш?
Анастасия и Дризела винаги са били в една стая.
Толкова са близки...
Просто ми го дай! - Харесва ти, нали?
Ще ти извадя очите!
Намирам спалните за доста теснички.
Моята спалня е най-голяма, след твоята и на татко.
Може да си я поделят. - Страхотна идея!
Ти си добро момиче!
Аз ще се преместя на... - На тавана! Точно така!
На тавана?
Само за малко, докато декорирам другите стаи.
На тавана въздухът е чист и ще си далеч от виковете на сестрите ти.
А за уют вземи своите ценности и това, за да има с какво да се занимаваш горе.
Ще ти хареса.
Е...
Мама ми каза да стоя тук.
Здравей, Гус-Гус!
Хайде, можеш да се качиш!
Значи до тук ни докара бъдещето.
Сега е и мое.
Това е! - Как ли ще издържи!
Лудата ни сестра говори с мишки!
Колко приятно! Няма котки...
Няма и доведени сестри.
Полусестрата ни е луда. - Имам две такива вече!
Чух те! На кого мислиш, че говориш? - Тя е луда.
Добро утро! - Добро да е, Елла!
Добро утро и на теб!
Здравейте! Имате ли против да...
Това е страхотно яйце! Прекрасно! Благодаря!
Благодаря, мис Елла. - Пак заповядай.
Сестрите се събуждали по ужасен начин.
И нямаха навика да чистят къщата.
Всъщност не ставаха за нищо.
Браво, миличка.
Утешение за Елла бяха писмата на баща й от далечни краища.
Завръщането му се забавило...
Всеки ден имала вест, написана от близка ръка.
Докато един късен следобед...
Фермер Джон!
Мис Елла... Баща ви... Починал е по път.
Отишъл си е, мис. Няма го.
Последно... Каза само няколко думи...
за майка ви...
Даде ми го лично в ръцете.
А моята дантела? - А чадърът ми?
Млъкнете. Няма значение.
Съсипани сме. Как ще живеем...
Благодаря.
Сигурно е било наистина трудно за теб.
Как да живееш, като нямаш финансовата възможност?
Мащехата разпусна прислугата.
Мащехата и доведените й сестри се отнасяха лошо с нея.
Малко по малко започнаха да мислят, че малката им сестра е слугиня.
Оставиха я да върши цялата работа.
Това й помагаше да отвлече вниманието си от мъката, която изпитва...
Или поне така беше казала мащехата й.
Тя и двете й дъщери...
бяха щастливи от сутрин до вечер да отвличат Елла от мъката.
Ще е справедливо да отбележим, че Елла ядеше от храната им.
По-точно останките.
И приятелите й бяха малко. По-точно много, но малки.
Ето те и теб! Ще останеш с мен, нали?
Тя се грижеше се за приятелите си с голямо удоволствие с цялото си сърце.
Масичката ви.
Понякога вечер беше така уморена,
че нямаше сили да се качи на студения таван
и избираше да легне на пода, близо до пещта, за да се стопли.
Мислех, че закуската е готова. - Готова е, вече оправям огъня.
За в бъдеще няма да ядеш, докато не свършиш работата си.
Както кажете.
Елла, какво имаш на лицето?
Какво?
Това е пепел от пещта.
Изчисти се.
Погледнете, тя е като Пепеляшка!
Измислих й прякор. Пепеляшка!
Може и Мръсноляшка! - Пепеляшка!
Пепеляшка! Така ще те наричаме вече! - Момичета, толкова сте умни.
Това за кого е?
Забравила ли съм някого? - Това е моето място.
Имаш много работа, да приготвиш закуска, и сервираш, за да ядеш с нас.
Не предпочиташ ли да ядеш след нас, Елла? По-точно, Пепеляшке?
Пепеляшка... Името е като проклятие...
Има особена сила...
Елла изведнъж разбра, че мащехата и сестрите й
са я превърнали в жалка, вечно мръсна слугиня.
Бягай! Грижи се за себе си!
Тръгвай!
Стой! Спри се!
Може би просто искала да помогне на горкото животно.
Ако не беше избягала в гората, това нямаше да се случи.
Стой! Къде тръгна?
Мис, дръжте се. Идвам!
Наистина, благодаря ви, всичко е наред.
Стой! Стой! Тихо.
Добре ли сте? - Добре съм, но той е изплашен до смърт!
Кой? - Еленът!
Какво ви е направил, за да го гоните в гората?
Не съм го виждал преди. Да не би да ви е приятел?
Да, запознахме се преди малко.
Погледнах в очите му...
и видях, че дългият му живот е много интересен. Това е.
Мис, как се казвате? - Няма значение как се казвам.
Не трябва да сте сама в гората. - Не съм сама, а с вас.
А вие как се казвате? - Не знаете ли кой съм?
Казвайте ми Кит, както баща ми, когато е в настроение.
Къде живеете, мистър Кит? - В двореца.
При татко, той ме обучава. - Вие сте ученик?
Нещо такова. - Това е чудесно.
Държат ли се добре с вас? - По-добре, отколкото заслужавам.
А с вас?
Държат се с мен така, както могат. - Съжалявам.
Не сте виновен. - Нито пък вие.
Не е чак толкова зле. Някои живеят и по-зле.
Трябва... да си смел и вярваш в доброто, нали?
Да, права сте. Разбира се, че сте права.
И аз така се чувствам.
Моля ви, не му позволявайте да го направят!
Но ние сме ловци, това е работата ни.
Това не означава, че трябва да го убиете.
Отново сте права.
Ще го оставите на мира, нали?
Да. - Благодаря, мистър Кит.
Ето ви и вас, ваше ви... - Аз съм Кит! Сега идвам.
Нека побързаме, че ще го изпуснем, мистър Кит...
Казах, че идвам.
Бих искал да те видя отново. - Аз също.
Не сте първият, който среща красиво момиче.
Не беше просто красива, а много повече от това.
Как така? Само за минута и знаеш всичко за нея.
И ти си се влюбил в мама от пръв поглед. - Майка ти беше принцеса.
Щеше да я обичаш, дори и да не беше. - Не би било подходяща.
Баща ми би казал същото, което аз ти казвам.
И аз бих го послушал. - Не, не би.
Съмнявам се. - И правилно.
Как е той?
Ваше величество... - Ясно.
Ако лекарят бави отговора, значи е ясно.
Татко... - Ще те напусна рано или късно.
Трябва да тръгваме, ще закъснеем.
Точността е учтивостта на кралете.
Предполагам, че баща ви знае за това в гората?
Не е твоя работа. - Напротив, моя работа е.
Трябваше да убием елена.
Това, че искаме да го убием не означава, че трябва. Или нещо такова.
Аз съм майстор Финеус, придворен портретист.
Направете го да изглежда значим. Искаме да го оженим изгодно.
Макар и да не иска да чуе за това. - Ще се постарая,
но не мога да сътворявам чудеса.
Страхотни платна, майстор Финеус. - Благодаря.
Още един познавач на изкуството.
Значи тези портрети ще се продадат, за да дойдат на бала
всички най-важни в света. - Такава е традицията.
Трябва да си избереш булка. - Великолепно.
Ако ще се женя, мога ли да избера добро, селско момиче?
Какво би ни дал баща й, селянинът? Ще направи ли кралството по-силно?
Царството е малко сред големите държави. Светът е пълен с врагове.
Слушай ме, синко...
Искам да пазя теб и кралството в безопасност.
Добре, татко.
Само при едно условие. Да поканим всички.
Не само благородниците. Искам всички да дойдат.
Какво мислите? Ще се радват ли поданиците на това?
Нямам дума по този въпрос, Ваше Величество, но...
нямам против да се позабавляваме с всички.
Да кажем, че това е съгласие.
Бал за народа и принцеса за принца.
Звучи разумно, ако питате мен. - Не те питаме!
Моля за извинение тогава.
Проклета картина и четки. По-ниско, Самсон.
Малко натиснете. Надолу... Не така бързо!
Ще ме свалите... на земята. В буквалния смисъл.
Това е много подходящ ракурс.
Перфектни ноздри. Може ли по-голяма четка?
Не изглеждате добре, никак даже.
Още ли сте на онова място? А ако заминете?
Не мога, обещах на родителите си да пазя домът,
в който бяхме щастливи. Обичам го и ако ги няма...
сега аз съм неговият пазач. Това е домът ми.
Слушайте, всички! Тишина!
По заповед на Негово Величество, точно след две седмици,
в двореца ще има кралски бал.
Бал, на който...
според обичая
принцът ще избере булка.
Според специалната заповед на Негово Величество,
на бала се кани всяка девойка в кралството
благородници и селянки...
Всички са поканени.
Всички. От селянки до благородни девици и принцеси.
Елла беше много развълнувана.
Надяваше се да отиде при чирака.
Доведените й сестри искаха да срещнат принца...
Ще видите. Принцът ще се влюби в мен до полуда.
Тази новина е страхотна! - Успокойте се, момичета.
Слушайте ме... Една от вас трябва да спечели сърцето на принца.
Ако го направите, ще можем да се измъкнем от това изгнание!
Аз да съм принцеса? - Или пък аз?
Ти защо си още тук? Защо стоиш като истукана?
Върни се в града и поръчай три страхотни рокли за танци.
Три? Това е страхотно!
Какво имаш предвид? - Помислихте и за мен.
Какво говориш? - Тя мисли, че третата е за нея.
Глуповата Пепеляшка. - Твърде наивна си.
Исках просто да видя приятеля си. - Нека го кажа по-ясно.
Една рокля за Анастасия, една за Дризела и една за мен!
Според парижката мода. - Тя не знае какво означава.
Ще се справя.
Засега е това.
Тръгвай! Всички момичета ще искат да спечелят принца!
Върви първа при шивача, преди да е затрупан с работа!
Дризела, тя какво каза? - Беше на френски или италиански.
Събудете се, Ваше Величество.
Съжалявам. - Странен сте от онзи ден от лова.
Не мога да престана да мисля за красивото момиче.
Има много момичета. - Тя е духовита, добра, дръзка...
Дали има сестри? - Това не знам. Не знам нищо за нея.
Може би загадъчното ви момиче ще дойде на бала.
Затова е за всички съсловия. - Не, това е за доброто на хората.
Колко съм глупав! Извинете. - Дали ще дойде наистина?
Ще й кажете, че сте принцът и че можете да си изберете годеницата.
Ха! - Ха?
Да! Баща ми и херцога ще позволят да се оженя само за принцеса.
Ако момичето от гората е красиво, колкото казвате,
може да променят мнението си.
Денят на бала дойде,
който цялото кралство чакаше с нетърпение.
Искате да бъда принцесата ви? - Какво? Мен?
По-стегнато! Още!
По-стегнато! Точно така!
Успокой се, сестричке.
Разбира се. - Трябва да се състезаваме за ръката му!
Това не означава, че трябва да се мразим!
Разбира се, сестричке.
Не бих помислила да разваля танците с нещо подобно!
Не бих те бутнала от движещата карета.
Аз не бих те бутнала по стълбите, като пристигнем в двореца.
В края на краищата сме сестри! - Кръвта вода не става!
Трябва принцът да избере.
Какъв ли ще бъде той? - Какво значение има?
Достатъчно богат е, така или иначе.
Не искате ли да знаете нещо за него, преди да се омъжите?
Не, може да промени мнението ми. - Обзалагам се, че не си говорила с мъж.
Веднъж срещнах един джентълмен. - Някакъв смотльо.
Без съмнение някой чирак. - Да, беше чирак.
Мама казва, че всички мъже са глупаци.
Надявам се да разберем скоро. - Може ли да имам първи танц?
Принцът е палав!
И аз искам да опитам! - Не!
Това не беше първият път, в който Елла ги съжаляваше.
Макар да бяха много грозни, те имаха честни сърца.
Макар мащехата й да я остави без бална рокля,
Елла реши да си ушие своя.
Освен това имаше и малки помощници.
Скъпи момичета, като ви виждам такива...
Няма да се учудя, ако една от вас открадне принца.
Имам два коня в състезанието!
Мисля, че никой няма да каже "не" на дъщерите ми.
Пепеляшке... - Не струваше нищо.
Това е старата рокля на майка ми, само я поправих.
Пепеляшке, никой не би искал слугиня за булка.
След всичко, което... - Няма да преча на никого.
Дори не искам да приближа принца. - Така е, защото няма да ходиш.
Но всички дъщери в кралството са поканени.
Това е заповед на краля. - Точно за него говоря.
Би било обида, ако отидеш в двореца с тези парцали.
Парцали? Това беше на майка ми!
Съжалявам, че ти го казвам. Вкусът на майка ти е бил лош.
Това нещо е толкова старомодно...
Буквално се разпада.
Страхувах се от това! - Разпада се!
Това е доста старомодно!
Как можахте?! - Как можах кое?
Няма да позволя да се състезаваш с дъщерите ми.
Ще съсипеш перспективите им, ако ги видят с прислужница в дрипи.
Защото си точно такава. И това ще си завинаги.
Запомни думите ми! Няма да ходиш на танците!
Съжалявам, мамо.
Обещах, че ще съм смела, но вече не мога.
Не вярвам вече в доброто.
Извинете. Може ли да ми помогнете?
Ще се намери ли малко хляб или чаша мляко?
Да, разбира се. Може да намеря нещо.
Защо плачеш? - За нищо.
Нищо?
Какво е чаша мляко? Нищо, но добрата та е важна.
Не искам да те принуждавам, но... Нямаш много време, Елла.
Откъде знаете името ми? Коя сте вие?
Коя съм аз? Странното е, че не ме позна.
Аз съм твоята фея кръстница.
Не може да сте вие. - Защо?
Защото феите не съществуват. Измислени са за децата.
Майка ти вярваше ли? Защото съм го чувала с ушите си.
Вие сте я чула? - Добре. Да започнем отначало.
Защо не облека нещо по-удобно?
Така е по-добре.
За какво говорих? - Как го направихте?
Да видим. Трябва ни нещо, което напомня карета.
Може би това прилича?
Не съвсем. Предпочитам плодове и зеленчуци.
Обичаш ли дини? - Не.
Пъпеш? - Не знам какво е.
Артишок? Кумикат? Цикория? - Имаме тикви.
Това ще е първият ми път с тикви. Винаги е интересно.
Има опасност, защото тиквите са кръгли.
Нека видя. Става. Дай ми нож.
Заповядайте. - Благодаря ти, скъпа.
Малко оранжевко... Готово. Превъзходно!
Тежка е! - Внимавайте с нея!
Няма нищо, може и тук. - Какво може и тук?
Да превърна тиквата в карета. Извинявай, малко съм нервна.
Да си затворя ли очите? - Бъди така добра.
Нека го направим!
Нещо не се получава. Фокусът е...
Забравих какъв е...
Мисля, че тя... е доста голяма.
Внимателно.
Така ли беше замислено? - Да ни притиска? Странен въпрос.
Карета е готова!
Наистина си Феята-орисница!
Разбира се. Не превръщам тикви за всеки. Така. Къде са мишките?
Мишките ли? - Мишленца...
Ето ги и тях!
Четири бели коне. - Гус, неузнаваем си.
Как го направихте?
Какво ни остава? Имаме карета, коне...
Лакеи. - Лакеи?
Здравей, мистър Гущер!
На вашите заповеди!
Имам нужда от кочияш. - Кочияш ли? Имах предвид гъска!
Не мога да карам, аз съм просто гъска!
Така... Напред! Всички по местата си.
Времето лети! Хайде.
Ориснице... - Да, какво?
Роклята ми... Не мога да отида с нея.
Можеш ли да я оправиш? - Не, но ще ти направя нова.
Не, тази беше на майка ми.
И искам да я нося, когато отида в двореца.
Все едно взимам я взимам със себе си. - Разбирам.
Но може ли да я подобря, поне малко?
Може би да бъде синя? - Не.
Ето! - Страхотна е! Щеше да й хареса!
Хайде, побързай. Ще закъснееш!
Боже мой!
Кочияшът, стой!
Благодаря.
Само минута. Само тези ли имаш? - Никой няма да ги види.
Не, развалят всичко. Бързо, свали ги.
Ще направя нови. Добра съм с обувките.
От стъкло ли са?
Да, и затова са много удобни.
Елла, наистина трябва да тръгваш.
Фея кръстнице... - Какво има?
А мащехата и момичетата? - Не се притеснявай, няма да те познаят.
Готова си. Отивай да се забавляваш!
Това е всичко!
Елла, за малко да забравя. Помни, магията няма да продължи дълго.
Когато часовникът удари в полунощ... вълшебството ще изчезне.
И всичко ще бъде, както беше преди.
В полунощ? - Да.
Не съм и мечтала за повече.
Тръгвай! - Благодаря ти!
Кочияш, тръгвай!
Принцеса Шелина на кралство Сарагоса.
Мисис Тремейн и дъщерите й.
Аз съм Дризела. - А аз Анастасия.
Обявете ме като красивата. - А аз съм умната.
Умната Дризела и много красивата мис Анастасия!
Хайде!
Кого търсиш? - Никого.
Момичето от гората, нали?
Затова събра тук цялото кралство. - Татко, заради народа е.
Знам, че обичаш хората, Кит. Но също така знам,
че си си загубил ума по момиче, което срещна случайно в гората.
Но ще се оженя за тази, която срещна за първи път на бала.
За принцеса, Кит. Само принцеса или нищо.
Не затваряйте! Има още една гостенка.
Представям ви нейно Превъзходителство, мисис Шелина от Сарагоса.
По-красив сте от портрета, а малкото ви кралство е очарователно.
Да се надяваме да не ви е малко тесничко.
Мис Елла... - Благодаря.
Страхувам се, мистър Гущер. Аз съм обикновено момиче, не принцеса.
А аз съм просто гущер, а не лакей. Радвай се, докато можеш!
Ваше Величество! Ваше Височество!
Лордове, дами и господа!
Изтъкнати гости и хора от народа!
Принцът ще избере дама за първия танц!
Нека да започне!
Извинете.
Съжалявам. - Ваше Височество, това е доста странно.
Мистър Кит. - Това сте вие!
Това сте вие! - Разбира се.
Ваше Величество...
Ако това има значение...
Ще бъде огромно удоволствие...
ако ми позволиш да ви поканя...
на първия...
Танц. - Да, танц, разбира се...
Всички ни гледат. - Повярвайте, гледат вас.
Коя е тя? - Нямам идея.
Коя е тази? - Не съм сигурна, но ми е позната.
Роклята й е много красива. - Концентрирайте се, глупачки!
Завъртете главата на принца. Отивайте!
Никой не ни е канил на танц!
Господа, това са дъщерите ми Дризела и Анастасия.
Вървете!
Усмихвайте се!
Елате.
След тях, след тях! Усмихваме се.
Значи вие сте принц!
Не е кой знае какво. Има доста принцове в света, а аз съм един от тях.
Но не се казвате Кит.
Татко ме нарича така, когато ми се ядоса.
И не сте чирак. - Чирак съм, дори още уча.
Боже! - Простете ми.
Мислех, титлата ми ще ви изплаши.
Мислех ви за обикновено селско момиче. Сега разбирам, че не сте обикновена.
Изобщо не е така. - И няма да има повече изненади?
Няма да има.
Това ти ли си? - Тук... Мразя себе си. А вие?
Никога не съм имала собствен портрет. - Така ли?
Трябва да имаш.
Коя е тя? - Не каза, ваша милост.
Не я ли попита? - Представях принцеса Ландфел...
Спри да говориш! - С удоволствие.
Няма ли да пропуснем танците? - Може би.
Нека не се връщаме още.
Защо?
Като се върна, ще ми предложат съпруга, която не искам.
Искат да се оженя по сметка.
За чия сметка? - Добър въпрос. За моя.
Отговорът е в сърцето ти. - Трябва да чакам волята на краля.
Той е мъдър владетел и добър баща.
Може да промени мнението си.
Страхувам се, че няма достатъчно време.
Бедният Кит...
Хората казват, че тя е принцеса.
Принцът определено е очарован. - Явно иска нея за жена.
Трябва да знаем каква е тя.
Ако е принцеса, значи всичко е наред.
Обещах, че ще се ожени... за принцеса Шелина...
Извинете ме, не искам да се натрапвам.
Вие ни извинете, мадам. - Тайната ви е в безопасност.
Не съм показвал това на никой друг.
Тайна градина!
Обожавам я!
Моля...
Няма нужда. - Напротив.
Не, наистина. - Няма нужда.
Добре, тогава.
Може ли? - Разбира се.
Направени са от стъкло. - Да, защо?
Нямах това предвид. - Нищо.
Ето. - Да.
Ще ми кажете ли коя сте?
Ако ви кажа, всичко ще бъде различно.
Не ви разбирам. Кажете ми поне името си.
Името ми е...
Вече е полунощ. Трябва да тръгвам.
Гущери, тикви и другите неща...
Чакайте! Къде отивате?
Бяхте много мил с мен!
Благодаря ти за прекрасната вечер! Наслаждавах се на всяка секунда.
Гущери и тикви...
Моля ви! - Ваше Височество?
Мой принце! - Здравейте.
Не с нея, а с мен! Само с мен.
Търсим нейното име. - Да.
Името й, глупаци. Името й!
О, ударих се!
Ваше височество! - Милейди!
Моля да ме извините. - Няма нищо, скъпа.
Може ли само две думи? Синът ви е най-добрият човек, който съм срещала.
Любезен и смел...
Който ви обича с цялото си сърце. Извинете.
Къде отивате?
Стойте! Чакайте!
По-бързо да тръгваме!
Върнете се.
По-бързо!
Препуснете, мистър Бу!
Стойте!
Капитане, пригответе коня ми!
Може да е капан да ви отдалечат от двореца.
Баща ви се нуждае от вас тук. Капитане!
Това момиче ли трябваше са изберете?
Да.
По-бързо, мистър Гус!
Хайде, давайте!
По-внимателно, мистър Гус!
Боже!
Спрете веднага! В името на краля, спрете!
Какво да направя?
Знам какво да направя.
Отвори вратата!
Не, не!
Елате, тук ще ви е много удобно.
Пепеляшке!
Събуди се, мързеливке!
Искам чай и бисквити! - Добре дошли!
Щастлива си. - И дори мокра.
Излизах под дъжда, за да се разсея. Чаят...
Не говорихме, но бяхме сродни души... - Да, но не тя, а аз.
Душата ти беше на масата с яденето.
Той танцува с мен! - Танцувал? Той дори не говори с теб!
Вината не е наша... - А на мистериозната принцеса!
Мистериозна принцеса? Колко красиво звучи!
Не беше никаква принцеса!
Хвърли се към него и направи театър. - Наистина?
Дойде направо на бала, без придружител
и за ужас на всички се хвърли към принца.
Той всъщност танцува с нея. - Да, това беше доста жалко.
Беше мил с нахалницата.
Никой не би искал да се изложи с вещица,
така че той я отведе.
Тя не искаше да напусне и стражите ги подгониха.
Жалко, че принцът има толкова лош вкус. - Да, един за друг са.
Няма значение, момчета. Балът беше за разсейване.
Принцът не може да се ожени по любов.
Обещан е на принцеса Шелина от Сарагоса. Великият херцог ми го каза.
Това е несправедливо!
Уви, както и целият свят.
Здравейте отново!
Благодаря за помощта ви. Беше като сън.
По-хубаво от сън.
Елла нямаше търпение да напише всичко, което се случи,
за да помни всяка подробност.
Все едно може да разкаже на родителите си...
за бала в двореца и времето, прекарано с принца.
Най-вече за принца.
Радвам се, че дойде.
Татко...
Не умирай... - Трябва.
Не трябва да си сам. Ожени се...
за принцеса Шелина. Ако ти заповядвам, ще го направиш ли?
Обичам те и те уважавам, но не бих го направил.
Мисля, че нямаме нужда от това, за да направим двореца по-силен.
Трябва ни това, което е пред нас.
Трябва ни само смелост... и доброта.
Така. Пораснал си.
Радвам се.
Надявам се за малкото време,
което ми остава, да бъда бащата, който заслужаваш.
Не се жени по сметка.
Трябва да се ожениш от любов.
Намери момичето,
за което всички говорят.
Странно е да загуби обувката си...
Бъди щастлив, момчето ми.
Благодаря ти, татко.
Благодаря на теб, Кит.
Обичам те, сине.
И аз те обичам, татко.
След като траурът приключи... новият крал издаде указ.
Слушайте! Слушайте! Слушайте всички.
С този указ младият крал обявява новата си любов
и е готов да се ожени за мистериозната принцеса, която носеше...
стъклените пантофи на бала.
И въпросът, който се разнася в целия дворец е...
Къде... Дали тя би искала...
той да се ожени за нея.
Това е за днес.
Това ли търсиш?
Историята е просто невероятна! Ще ми кажеш ли?
Не? Добре, тогава. Аз ще ти разкажа история.
Имало едно време... много красиво момиче,
която се омъжила по любов. Имала две невероятни дъщери.
Всичко било страхотно... Но един ден съпругът й,
светлината в живота й, починал.
Минавало време и заради децата си тя се омъжила.
Но този мъж също починал.
Била проклета да гледа
любимите си дъщери...
Надявала се, че може би някоя ще се омъжи за принца.
Но надеждите й бяха обречени от момиче със стъклени пантофки.
И така живях нещастно до края на дните си.
Историята ми като че ли завършва.
Сега кажи ми твоята. Открадна ли ги?
Дадоха ми ги. - Дали са ти ги?
Трябвало е да си платиш! - Не е вярно!
Добротата е безплатна!
Любовта е безплатна! - Любовта не е безплатна.
Сега ще ти кажа как може да ми се отплатиш,
ако имаш желанието.
Никой не би ти повярвал...
че мръсна слугиня без семейство е пленила сърцето на принца.
Ноа ако я представи достопочтена дама, ще я чуят.
След като се омъжиш, ще ме направиш дама в двореца.
Анастасия и Дризела ще са омъжени за богаташи, а аз...
Аз ще се оправя с момчето. - Той не е момченце.
А ти коя си? Как ти би управлявала двореца?
Най-добре го остави на мен.
Така ще получим това, което искаме.
Не.
Не?
Не защитих баща ми от теб... но ще защитя краля и кралството.
Каквото и да стане с мен. - Това е грешка. Ще съжаляваш.
Не! Защо?
Защо сте толкова жестока?
Не разбирам... Опитах да съм добра с вас.
Добра с мен? - Да!
Никой не заслужава да се държат с него така, както вие с мен.
Защо го направихте?
Защо!? - Защо?
Защото си млада... добра... и невинна, а аз...
Не. Не!
Откъде взехте това? - От прислужницата в къщата ми.
Мистериозната принцеса е обикновено момиче?
Не можете да си представите, колко бях уплашена, като го разбрах.
Каза ли на някого? - Не казах дори на дъщерите ми.
Никой не трябва да знае истината.
Спасихте кралството от голям срам.
Което може пак да се случи. - Заплашвате ли ме?
Да.
Какво искате? - Искам да съм херцогиня.
И искам добри съпрузи за двете ми дъщери.
Добре.
А момичето? - Правете с нея каквото искате.
Не означава нищо за мен.
Къде? - Хвърлена на пътя.
Намерихте ли момичето? - Не, изчезнала е.
Трябва да има причина.
Може би не са й позволили да говори. - Не си губете сърцето, Кит.
Напротив. Изгубил го е по нея.
Хората трябва да знаят, че кралството е в безопасност.
Кралят и кралицата трябва да имат наследник,
за да е сигурно бъдещето. - Нека бъдем сигурни тогава.
Аз съм кралят. Аз казвам, че трябва да я търсим.
Дори и да не иска да я намерим, трябва да я видя отново.
Нека не я търсим... Но за доброто на кралството...
оженете се за принцеса Шелина. За доброто на кралството.
Много добре. Съгласен съм.
Но, Ваше Величество...
Но няма значение какви ще са усилията... - Разбира се. Имате думата ми.
Следващата!
Обувката прекоси кралството от край до край...
И посети всяка къща и всяко момиче.
О, Боже! - Моля ви, мадам!
Добре, нека да опитаме.
Да. Къде да седна?
Страхотно! Какво трябва да правя?
Краката ми малко са отекли. Виждате...
Това са гъбички.
Великият херцог беше верен на думата си.
Той правеше всичко възможно да покаже на принца,
че мистериозната принцеса не можеше да се намери.
Не ти става. - Става ми!
Не. - Грешиш!
Той е мой! - Дай ми обувката обратно!
Вземи обувката!
Път за обувката!
Може ли да опитам другия крак? - Не мисля.
Където и да опитваха...
Вълшебната пантофка не ставаше на никое от момичетата.
Ето я вашата принцеса!
Какво има, капитане?
Не намерихме момичето. Разочаровахме краля ни.
Хайде, има още една къща.
Трябва да погледнем под всеки камък.
Коне! Коне! Мамо, това е нашият шанс!
Бързо, бързо!
Великият херцог идва!
Господа, каква прекрасна изненада!
Моля да ни извините за безпокойството.
Разбира се, Ваша чест. Оттук.
Елла не знаеше, че са долу, дори не ги чу.
Със сигурност не са дошли за нея.
Спрете!
Свила се е.
Опитайте пак.
Боже мой. - Достатъчно.
Елла беше тъжна, но не загуби смелостта си.
Знаеше, че балът и времето прекарано с принца
ще станат красиви и далечни спомени,
като тези с родителите й...
И прекрасното й детство.
Става ми!
Страхотно. Приключихме, капитане.
Спокойно, това не е краят на света. - Разбира се, мадам.
Чувате ли, Ваша чест?
Тръгваме, капитане. - Изчакайте.
Мадам, има ли друго момиче в къщата?
Няма.
Тогава как котката в се е научила да пее?
Видяхме достатъчно, капитане. Да се връщаме.
Тя лъже, Ваша чест! - Вярвам на дамата! Тръгваме си!
Велики херцоже...
Ваше Величество...
Какъв страхотен глас. Струва си да се вслушам.
Ваше Величество, аз... - Капитане, ще ви затрудни ли
да се качите и проверите? - С голямо удоволствие!
Ето, виждате ли? Казах ви, че не е важна.
Ще видим дали е така. Мис...
По висша заповед трябва да се представите пред краля.
Забранявам ти да го правиш! - А аз забранявам да забранявате!
Коя сте вие да възпрепятствате волята на краля?
Императрица? Царица? Светица?
Аз съм майка й!
Никога не сте била. И никога няма да си майка ми.
Хайде, мис.
Не забравяй коя си, мръсница такава!
Тя знаеше коя е. Но дали ще е достатъчно?
Този път магията не можеше да й помогне.
Това е най-големият риск, който някой би поел.
Да ни видят такива, каквито сме.
Бъди силна и вярвай в доброто!
Коя сте вие? - Аз съм Пепеляшка.
Ваше Величество... Не съм принцеса...
Нямам карета, нито родители...
нито зестра.
Дори не знам дали пантофката ще стане, но...
Но ако стане... ще ме вземете ли такава?
Като селско момиче, което ви обича.
Разбира се, че да.
Само ако приемете мен такъв, какъвто съм.
Чирак, който все още учи занаята си.
Моля ви.
Елла, скъпата ми сестра!
Съжалявам! - Прости ни, моля те.
Ще тръгваме ли?
Прощавам ви.
Дали простила или не... мащехата и дъщерите й,
заедно с Великия херцог напуснали кралството
и никога не се върнали.
Сигурно щяха да се сближат. - Трябва да направим твой портрет.
Боже, мразя се на портрети! - Бъди силна...
И вярвай в доброто. - И всичко ще бъде наред.
Готов ли си? - На всичко, за да съм с теб.
Кралице моя! - Моят Кит!
И така Кит и Елла се ожениха.
И аз като фея-кръстница, мога да кажа...
че те бяха най-добрите господари, които царството познава.
И Елла продължи да вижда света не такъв, какъвто е...
а такъв, какъвто може да бъде.
Само ако вярвате в смелостта и добротата.
И понякога малко...
...вълшебство!
bukvi.bg ® Bulgarian Translator Zone 2015