Казвам се Кайл и искам да стана полицай!
Аз съм Гордън и искам да стана адвокат.
Казвам се Марта и съм тиранозавър!
Добре, Марта.
23 ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Така, можеш го.
Не, ще изтрия тази.
„Какво става? — Гаджето ми прати най-секси снимката“
Прилича на дупе. Циците ми приличат на дупе?
„Седя си само по любимата ти риза и бельо“.
Ужас, нито една от тези не става.
Чакай!
Дали ти изневерявах? Да, може би.
Голям задник съм, ясно? Знам. Мислиш ли, че ми харесва?
Но непрекъснато се нуждая от потвърждение. Жалка работа.
Но си мисля, че е нещо, с което ти можеш да се справиш.
Да, това е супер прецакано.
Но, може би,
е и ново начало, нали?
Леле!
Харесва ми лакът ти.
Само да взема това приятелче.
За това говоря, Марта.
Нямаш капка авантюризъм.
Хей, я внимавай! — Приятен ден и на вас.
ГОСПОДИН ИДЕАЛЕН
Здравей, здрасти! Шарън?
Да? — Как си?
Това „Шанел“ ли е? Харесва ми.
Вие от хотела ли сте... — Не, не.
Всъщност трябваше да убия мъжа ти в Милуоки,
преди да ти вземе фирмата. Това е, нали?
Не ми казват много, та го открих сам. И много се гордея със себе си.
Вижте, аз... — Не ме обиждай, Шарън.
Чрез посредник си наела някой да убие съпруга ти.
Добре... Щом не си там, защо си тук?
Убийствата са лошо нещо, Шарън.
Но ти си наемен убиец. — Никой не е съвършен.
Ще ми се прибираш и ще ме гледаш,
сякаш съм някоя спечена, защото не съм навита на тройка?
Задник! Не съм такава! — Марта? Софи е, добре ли си?
Дори не ме познаваш! — Не е добре.
Не, защото не носеше... Защо да... В това няма никакъв смисъл!
Прави „пиян килер“. Като в колежа. Трябва да отворим вратата.
Искам да гледаш в пода, защото за нея директният поглед е знак за агресия.
Влизаме. — Не! Не!
Това си е моето място! Мое си е!
Не ме съди, защото това са любимите ми чорапи и пия само от два дни!
Марта, добре изглеждаш... — Усещам надменност у теб и порицание.
Не знаеш какво е положението, не знаеш какво ми е на сърцето!
Защото си расистка! — Добре, прекали.
И миришеш странно! Съжалявам, не миришеш.
Джулия, ще ми трябва помощта ти. — Няма да я пипам.
Пипнеш ли ме, ще се отбранявам! — Дай ръка.
Едно, две, ето така! — Свали си ръцете, жестока си!
Не искам да излизам! — Марта, дай ръце.
Не! Не можеш да ме спреш! Не! Една от вас, дамички, ще го отнесе!
Тръгнал е към асансьора. Пристига след две минути.
Екипът на Еспиноза е на позиция.
С парите за този ще стана голяма работа!
Не оставяй този смешник да действа.
Амин, братко. Шибаният бал е отменен!
Да!
Хопър, идваш или не? — Не.
Не, допуснах грешка. Мислех, че сте професионалисти.
Но няма нищо. Няма нищо.
Някой трябва да върне буса, след като ви избие.
Да, все тая, бъзльо.
Успех.
Започва се. — Спри асансьора сега.
Това е грешка. — По дяволите, не е тук.
Там е. — По дяволите! Как се движи така?
Дръж го, точно там е! — Не, не е.
Леле! Красота. Балони. Сватба? Добра работа.
Слушайте, долу има пожар и всички трябва да се евакуират.
Отива в балната зала! — Не го следвай на открито.
Пожар! Веднага! Пожар!
На мушка ми е.
Жалко. Харесвах я.
При тортата!
Е, щом е до тортата, това означава, че има нож.
Да си го начукам!
Кучи син!
Кой стреля по торти?
Това щеше да е такава хубава сватба.
Е, това беше забавно. Горе-долу.
Не съм расистка. Не съм. — Знам.
Внимавай! — Хей, как се чувстваш... Защо?!
А ако беше куршум? Тренирам те. Пак заповядай.
Дайте да излезем, да се махнем оттук.
Та това е Ню Орлиънс. Сещате се, трябва да дивеем.
Да намерим някой уличен купон с конкурси и прочие.
Нещо като конкурс за телата ни.
Да си показваме циците, примерно. Не знам.
Но искам да направя нещо... ужасно!
Искам да направя нещо ужасно.
Добре ли си?
Извинете ме. Здравейте, дами! — Здравей, момиче!
Какво е това? — Беше пиня колада, но я изпих.
Така че сега е празна чаша за приятелката ми Джулия.
О, Боже мой! — Исусе Христе...
Той тук ли е? Знаех си, че този бар е добър!
Отивам да го намеря!
Чакай!
Какво, по дяволите? — Точно сега съм шибан мъж!
Божке, тя пише. На кого пише?
На кого пишеш? — На никого.
Дали нещо ще се промени, ако му пиша, че съм бременна?
Има ли емотиконка за бременна? А ако му пиша, че умирам?
А ако му пиша, че той умира? Защото ще те убия, ко...
Така, дай ми това. Няма да гледам как се навиваш.
Ти си като неуморно локомотивче. Ще спра този влак, стига.
Съжалявам. Наистина. Софи, толкова си добра с мен, а...
Не знам защо все така става. Толкова ли съм зле?
Като досадната Макги ли съм?
Не, не си досадната Макги. О, я ела тук.
Знаеш ли, просто се развиваш, бебчо.
О, Софи... — Защо утре не дойдеш на работа с мен?
Наистина? — Да. Ще се разведриш.
Може да галим котките. — Обичам котки!
И те те обичат. Мяу. — Мяу.
Да. И аз те обичам. — Толкова те обичам.
Във връзка с цел М4937 ви е дадена нова самоличност.
Вие сте ФБР агента Ленард Нокс от Алабамския полеви офис.
Ню Орлиънската полиция е на ваше разположение.
Хопър, поради личните ви отношения с мишената,
ви напомняме, че провалите не се толерират.
Елиминирането на мишената сега е основният ви приоритет.
Нокс?
Агент Ленард Нокс? — Аха.
А вие сте? — Детектив Гъс Патрик.
Добре дошли в Ню Орлиънс. — Приятно ми е.
И това отпуска? — Да, но с теб всичко е щуро.
Не е вярно. — Защо носиш котешки уши?
Продават ги на касата. — За деца са.
Ама се чувствам красива. Но вие сте добре, нали?
Ти си най-сладкото. — Не, това е Ханибал, истински убиец.
Този? — Да, ще ти издере лицето.
Ти луд ли си? Луд ли си?
Това е метафора. — Не.
Тази котка е душата ми. — Не е метафора.
Трябва да посрещна това. Ще станем дружки.
Не бих стояла така близо до клетката. Марта, какви ги вършиш? Не!
Е, как мислиш? Победих или загубих в метафората?
Боже, просто експлодира. Впи се право в лицето ти...
Извинявай, ти пое най-тежкото.
Мислех, че имаш по-добри рефлекси, работиш с котки.
Мислиш ли, че е защитен механизъм, че ти скочи? Някаква еволюция...
Наистина съжалявам, Софи.
Не беше метафора. — Да, сега го осъзнавам.
Да.
Ти... трябва да се прибереш.
Сигурна ли си? — Да.
Да, напълно сигурна.
Добре. Ще се видим вкъщи.
Как го направихте? — Това са си много презервативи.
Стигат да се задави и коза. — Какво?
Не знам, просто го казах. Хей, искаш ли да се махнем оттук?
Какво? — Зловещо ли е?
Понякога не знам, че съм зловещ. Искаш ли да идем на среща?
Да се махнем оттук и да идем на среща?
Просто ей така? От нищото?
Просто да идем на среща? — Какво друго ще правиш днес?
Да се боря с импулса да избягам от теб?
Всъщност и аз бягам. — От зловещи типове като теб?
О, на тези им се иска да са зловещи като мен.
Международни наемни убийци.
Гадост, нали? — Уф.
Хайде, три часа е. Да си вземем гъмбо. Палачинки? Какво друго имаш да правиш?
Освен да бъда убита от анимационен герой? Може би много.
Анимационният герой тормози ли те? Ще го сритам.
Какво е станало с ръката ти? — А, една котка.
Не че имам котка, не съм котколюбка.
Тоест обичам котките, но тази беше злобна... котка.
Мисля, че си красива.
По-забавен съм от каца котенца. По хубав начин, де.
Да. — Да опразним щанда със сладолед.
Да го направим. Да идем на среща, аз и ти.
Обясни ми с две думи защо да излизам с теб.
Две думи?
„Или иначе...“
Леле! Това си беше адски зловещо. — Зловещо, нали?
Да. — Хайде.
Ще ги платиш ли? — Платих ги. Не ги ли платих?
Не. — Не съм, много съжалявам. Пипна ме.
Приятел, какво правиш? — Какво?
Не може просто да го нападаш така отдолу. Преди го правеше добре.
Просто го яж като... сещаш се, нормален човек... мъж.
Да не си хотдог полицай? — Да не ядеш за пръв път?
Харесвам блузата ти. — Наистина?
Да, самонадеяна е. Излъчваш увереност.
Излъчвам увереност? — Да, като „Майната им на всички!"
Разбираш ли ме? Дами, не излъчва ли увереност?
Извинете, луд е. Не го познавам. — Излъчваш.
Но е странно, защото си е изпитание.
При всяко обличане решавам какво говорят дрехите за мен.
Защото стават разни неща тук и тук. И искам блузата ми да отразява това.
Това са си много отговорности за една блуза.
Да. Едва ли е нужно при всяко обличане да умувам над значението на живота.
Всъщност, тук си приличаме. — Така ли?
Да. Сутрин по половин час решавам какво да облека.
А аз помислих, че е бил ужасен, ама ужасен инцидент.
Не, беше съзнателно решение. Аз съм пълна откачалка.
Забавен си. — Да...
Не си довърши историята за разкопките.
А, да. Ами така и не стана.
Срещнах Джеф и всичко се завъртя около неговите мечти и цели.
Той е професор, така че... То май и аз се водя такава.
Как умря?
Той... Не, жив е, добре си е. Просто е задник.
В началото не беше, но после в Скуби Ду стил свали маската.
А, скрит задник? — Да, те са най-лошите.
Мисля, че проблемът е в избора ми.
Всеки, към когото се привържа, се оказва скрит...
Да. А аз загазил ли съм? Ще пипна ли синдрома на задника?
Не, не криеш, че си задник. — Значи сме си наред?
Но май моето с мъжете е само симптом. Май по принцип не знам какво правя.
Нали се сещаш? — Щом знаеш това, защо не го промениш?
Ами... — Да не е въпрос,
който задават само гаднярите? Съжалявам.
Да, дракони. Хората дават имена, за да се чувстват в безопасност,
но какво друго е динозавърът, ако не дракон?
Май много говорим за палеонтология. А не знам нищо за теб.
Наистина? — Да.
Лошо, защото съм чаровна и сложна личност.
Наистина? — Горе-долу.
С какво се занимаваш? — Много пътувам.
Купувам използвани коли, стари модели. Пътувам и търся коли.
И убивам хора, но вече не чак толкова. — О, разделяш си времето?
Мамка му! — Добре ли си?
Да, добре съм.
Какво беше това? — Проклятие!
Един лайнар опитва да ме убие. Искаш ли да се разкършим?
Да. — Или опитва да убие теб?
Има ли нещо, което не ми казваш?
Мисля, че проблемът ми е, че трябва да съм най-добрият във всичко.
Например, ако си избирам костюм или измъчвам терорист,
или правя суфле, или съм нечие гадже, трябва да съм най-добрият.
Напоследък опитам да приемам живота по-сериозно. Какво е толкова смешно?
Ти си най-баналният човек, когото съм срещала.
Такъв съм, разкри ме. — Но си номер едно!
Номер едно? — Номер едно.
Значи по принцип си против случайния, неформален секс, защото...
Обикновено го правя гол. Какво по-неформално?
Имах гадже и сексът беше формален.
Трябваше да нося смокинг, потях се, а папионката извращаваше всичко.
Толкова е глупаво. — Наистина.
„Тук съм всеки вторник. Опитай телешкото“.
Това е сладко. — Харесва ли ти?
Да, доста е готино.
Здравей. — Здравей, как си?
Наистина си хубава.
Това беше тъпо. Банално.
Да, ти си най-лошият.
Боже мой!
Остави това.
О, здравейте.
Здравей. Здравей, Софи. — Здрасти.
Срещали ли сме се? — Не, аз съм откаченият тип,
с когото Марта се запозна в супера. Вече знам къде живееш. Хей, леко!
Върха!
Изглеждаш супер. Наистина харесваш дракони, а?
И в бонус — тигри. — Защо не докараш драконите насам?
Трябва да те уведомя, че още се чувствам леко объркана за...
За другите, предишните неща, сещаш се.
За Скуби Ду? — Да.
Така че още искам да останеш, ако и ти искаш да останеш, де.
Ами...
Да! Ще излизаме вечно! Иха! Навит съм.
Скачам по леглото, иха!
Извинявай. Започвам да подскачам, когато съм нервен. Май те харесвам.
Не мислиш, че е прекалено, нали? — Не.
Но още мисля, че трябваше да му резнем главата за по-показно.
Джони Мун, ти си извратен. Това е началото на нова ера!
Върнем ли се в Джърси, ние ще командваме.
Няма да сме заклещени в този вонящ град.
Не се обиждай, знам, че си от тук. — Не се, харесваш ми.
Не си някой умник или здравеняк, но играеш на едро и ти стиска.
Да накараш Клоуна да убие Ричи и ти да си шеф? Леле!
Това е ужасен план, но вярвам в него. Ще е забавно.
Хей, виж. Нашият Худини още е жив.
Здрасти, Пако! Тежка нощ ли караш, приятел, а?
Какво? — Добре, дай да го вдигнем.
Готов ли си?
— Да.
Едно, две, три.
Трябва да отивам на работа. Ще се видим довечера.
Това той ли е? — Да.
Колко време каза, че го издирваш? — ФБР го търси от десет години.
ЦРУ — от петнадесет, а аз съм го поел от пет.
Защо не го пипнем още сега? Докарваме снайперисти и спец. части.
Наистина ли ти се разчистват толкова много трупове?
Да!
Влюбен съм.
Бъзикаш ли ме? — Какво? Непрекъснато правех закуска.
Да, в микровълновата.
Този тип от снощи ми се стори, че е някой бездомник.
Божке! Осъзнах, че не знам името му.
На г-н Идеален ли? — Да, за 10 часа не го чух.
Спа с него и не знаеш името му? — Не съм!
Добре де, спахме заедно, но не правихме секс.
Гушкахме се, беше очарователно. — Добре.
Не ми трябва име за това. — Но не ти е казал името си.
Започни да разпознаваш тези сигнали. — Защо? Мислиш, че е зъл?
А ако е? Като малка си фантазирах, че съм гадже с Лекс Лутър.
От „Супермен“? Той не беше ли някакъв гений?
Твоят човек е по-скоро секси Рейнман. — Благодаря.
Но не мисля, че става дума за него, а че ти сега си нестабилна
и си се лепнала за този, защото е първият, когото срещаш...
Май съм влюбена в него. Тъпо ли е? — Да, твърдо да.
Стига де, искам подкрепа. Направих ти палачинки, бъди мила.
Пак говориш същите простотии. Май имаш криза на средната възраст.
Не звучи като мен.
Доста са добри. — Той ме кара да се чувствам...
Не знам, както ти каза — г-н Идеален. — Боже!
Може ли да се пържи сметана? — Защо не?
О, какво?
Как още си жив? — Какви ги вършиш, Хопър?
Спрял си да се отчиташ. Какъв е големият ти план?
Да го заловя. — Какво? Той уби целия ми екип!
Мой е и аз ще го убия. — Наистина?
Имаш ли по-добра идея? — Винаги. Буквално.
Винаги ще имам по-добри идеи от теб.
Познавам човека, знам слабите му места. Аз го обучих.
Затова засега ще чакаме.
Да, като някакви путьовци, а?
Да, добре, като путьовци. Ние сме в един голям путьовски парад.
Хей! Не съм в путьовски парад, ясно? Мери си приказките, Хопър!
Жената. — Знам какво имаш предвид.
И каква е историята с Хопър? — Кой?
Ед Хопър. Името му все изскача. Работил е с момчето ни, нали?
Експерт в дегизирането, таен агент. Не изчетох всичко, но...
Ако беше го изчел, щеше да знаеш, че Хопър е изчезнал от 12 години.
Работили са заедно в ултра програма на ЦРУ.
Програмата се дъни, край на историята.
Забрави за Хопър, да караме психарите един по един.
Добре.
Хей, чудовище.
Чудовище ли ми каза? — Да, прякор.
Като Марта — Мартинище — Чудовище. — Да, кефи ме.
Нищо, че трябва да се родят естествено във времето.
Добре, мога да го кажа хиляда пъти за десет минути. Чудовище, чудовище.
Чудовище, чудовище...
Хванах Стокхолмски синдром. — Обичам този албум.
По-добре е от Агата. — Коя е Агата?
Мисля, че Агата е шикозно второ име. — Наистина е „шикозно“.
Защото идва от 1935-а година.
А Марта Агата е като двоен менопаузен удар в...
О, брутално е.
Искаш ли да си направим ролева игра? — В която съм бабичка?
Да, би могло да стане. Ще ти вземем проходилка или бастун.
Всъщност, това ми е нещо като мечта. Да стана старата дама в квартала.
Като лудата, стара дама, лудата, стара Марта.
И да имам рошава бяла коса и овехтели дрехи,
и по цял ден да гледам убийствено младежите.
Това е страхотно. — Нещо като мечта ми е.
Нямам търпение да видя това.
Гладна ли си? Извинете, сервитьор, може ли...
Съжалявам, трябва да изляза за миг. Наистина съжалявам.
Приятел, ето каква е работата: На среща съм и момичето ми харесва.
Не може ли да стане утре? Мога да те убия в парк, на плажа.
Наеми хотелска стая, ще те убия там. Даже ще имаме поднос плодове.
Майната ти, кучко.
Приключихме ли? — Къде отиваш, путьо?
Ще убия теб и шибаната ти кучка, чуваш ли?
Какво? — Чу ме. Ела да си го получиш.
Защо ти трябваше да заплашваш нея? Това никак не е хубаво.
Така, дай ми секунда.
Да, давай, принцесо. Кажи ми, когато ти е удобно.
Давай, кучко!
Мамка му! — Боли, нали?
Мамка му!
Леле!
Добре. Шибани гейове!
Този е истински хомофоб. — Я се махни от мен!
Толкова стига ли ти? Можеше да ме нацапаш с кръв.
А това е добро момиче.
Само искам да мине добре. Харесвам това момиче.
Имаше да си довършваш аудио книга? — Съжалявам.
Трябваше да убия един задник на паркинга. Беше истински гадняр.
Нещо против да седна до теб? — Не, заповядай.
Да, добре. Харесва ми. Да плюем на традиционната вечеря очи в очи.
Да. Има твърде много имот между нас.
Анархия. — Умирам от глад.
След убийството трябва да си изтощен. — Нали? Да си вземем храна.
Не разбирам.
Защо някой ще убива Пако и ще хвърля трупа му под моста?
За да се докопа до нас, Ричи. Опитва да ни накара да се подозираме.
Мисля, че е онзи местен отворко Хектор Гарсия.
Пако трябва да се е разприказвал. Изпуснал се е,
че помага да се крият парите на северняшките пъзльовци.
Мамка му!
Трябва да кажем на татко. — Няма да му казваме!
У дома още чистят кръвта от стените, Вон!
И да ти напомня ли, че ти оплеска нещата?
Извинявам се.
Да. — Имам идея.
Говори се за един тип. Голям наемен убиец, носи клоунски нос.
Може той да се погрижи за работата. — Да, това ми харесва.
Показва положение. — Няма да наема новодошъл задник,
за да ми оправя проблемите. Ще кротуваме.
Супер. Това е много по-добър план.
Ще си седим, наврени като плъхове и ще чакаме ФБР да почука на вратата!
Супер, Ричи, осем години терапия вършат чудна работа.
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10. Извинявам се.
Хареса ми казаното от Джони, защото този действа международно.
Той е Брус Лий, Джеймс Бонд на яките типове.
Пратим ли го срещу Гарсия, ще спрем това, преди да е започнало.
Добре. Добре.
Върви и намери този твой професионалист.
Ще се срещна с него. Така става ли?
Заповядай. — Благодаря.
Къде е Софи?
Тя е с мъж, който не иска връзка, така че е истинска заплаха за нея.
Как ти е името? — Името ми?
Да. Осъзнах, че незнанието ми е забавно,
но вече е по-скоро странно, отколкото очарователно.
Тук горещо ли е? Не си харесвам името. Направо си го мразя и ме ядосва.
Бях напълно честен с теб за всичко. Минаха само два дни, не е много.
Не искам да ти казвам името си. Проблем ли е?
Добре. Особняко.
Как направи онова нещо в магазина? — Кое нещо?
Сещаш се, начинът, по който се движиш понякога, е като...
Сякаш знаеш...
А, да, онова нещо? Ясно. — Да.
Искаш ли да видиш един номер? — Добре.
Нещо страшно ли ще е? — Не по-страшно от обикновено.
Обикновено няма ножове. — Е, за всичко си има пръв път.
Още от малък
си имам една идея. Всъщност е по-скоро теория.
Продължавай. — Опитвам.
Всичко физическо, което виждаме, са само едни острови.
А под тях е носещото ги, помитащо течение.
И ако внимаваш, може да започнеш да го усещаш.
Да.
Виждаш ли как ръката ти се движи с моята? Усещаш го, нали?
Всичко е наред, просто се съсредоточи върху ножа.
Ако усещаме течението,
можем да почувстваме и другите неща в течението.
Хора... Наблюдавай ножа.
Можем да почувстваме как течението ще ги премести
и да видим къде ще отидат. Всичко е в движението.
Виждаш, сам се тласка. По-лесно е да се движиш с него, а не срещу него.
Исусе Христе! — Какво, какво?
Защо го правиш, по дяволите? — Мислех, че ще го хванеш.
Да го хвана? — Видя ли къде ще иде?
Не мога да хвана нож! — Можеш.
Не, не мога! — Можеш. Помниш ли като танцувахме?
Ти имаш енергия, това ти се отдава.
Мамка му, това е лудост. Боже мой!
Виж, вечерта беше много приятна... — Знам, че можеш да го усетиш, Марта.
Още не знаеш как, но ще те науча. — Не, не. Трябва да си тръгнеш.
Можеш да го усетиш. — Няма значение!
Марта...
Да!
Яко, нали? — Толкова е екстремно!
Не, стига вече. Стига, стига. Схванах го.
Би трябвало да съм адски уплашена.
Върни ми един. — Добре.
Да.
Да, бебче.
Значи е като пулс?
Нещо такова. Досега не съм опитвал да го обясня.
Не? — Да.
С никого не си говорил за него? — Не.
Защо с мен? — Защото исках да знаеш.
Имах нужда да знаеш. В теб има искра. Просто знаех, че би разбрала.
И така разбра, че ще хвана ножа? — Не знаех, че ще го хванеш.
Вярвах, че можеш да го хванеш, исках да го хванеш.
Нямаше как да знам. Ти го направи, само ти знаеше.
Бясна ли си ми?
Не. Не, съм бясна.
Мисля, че съм луда.
Аз също.
Освен това искам теб.
Искам да кажа, наистина. Наистина те искам.
Мисля, че е възможно. — Млъкни. И то незабавно.
Здравей. Често ли идваш тук? — Не ти хареса закуската ми?
Трябва да свърша нещо набързо и после може да си вземем нещо.
Добре. Супер. — Да? Добре.
Странно, сякаш съм била в кома с теб.
Сякаш не помня какъв беше животът ми преди три дни.
Да, аз също.
Та, снощи, докато бяхме в леглото... — А, не, няма проблем, подуших го.
Знам, гъмбо, хотдог, разбирам. — Боже, такъв си идиот.
Не... — Не ме притеснява, няма проблем.
Видях твоя... Белега на гърба ти.
О, да.
Ами...
Дълга история. Бях в Сърбия, преследвайки този тип из тундрата,
а районът беше военна зона.
Накрая го намерих, а той вече беше мъртъв.
Тогава работех за Корпорацията — ЦРУ и прочие.
Както и да е, парче плочка пропусна сърцето ми на около 5 см.
Удари ми гърба, от там е белегът. А от удара по главата казаха,
че имам мозъчно увреждане. Дрън-дрън... Доктори, знаеш ги.
Един стар приятел ме предаде, затова взривих сградата.
Доста гадно всъщност. Както и да е, това постави всичко в перспектива.
Може би мозъчното увреждане помогна, не знам.
Ето го моя човек. Веднага се връщам и ще довърша историята.
Става, нали? Изглеждаш супер.
Здрасти.
Ти ли си човекът?
Човек съм, да.
Всичко е там. — Хубаво.
Кой е този? Къде, по дяволите, е Ричи?
Кой те нае?
Не е твоя работа. — О, да. Е, донякъде е моя работа.
Как така Ричи не е там? Как ще го убие шибаният клоун?
Какво си имаме тук?
Хектор Гарсия? Прилича на Серпико. — Какви ги вършиш?
Искаш да убия Хектор Гарсия? Леко е амбициозно, не мислиш ли?
Няма ли да ми кажеш кой те нае да ме наемеш да убия Хектор Гарсия?
Майната ти, психар. — Психар?
Чупка, преди да е станало грозно. Имаш късмет, че не те оправям тук.
Харесваш ли клоуни?
Мамка му! Той току-що уби човека. Грешния човек.
Извинявай. Отне ми повече време, отколкото мислех.
Какво... Добре ли си?
Какво?
Да не си разстроена, защото убих онзи тип?
Марта, това, което изпитвам към онзи, няма нищо общо с чувствата ми към теб.
Марта, ти да не... — Може ли да се прибера, моля?
Мамка му!
Глупости.
Европейската централна банка в сряда...
Леле, виж това. — Аха.
Навсякъде има пръски кръв. Но искам да кажа...
Но ъгълът и скоростта са странни. Сякаш се е въртял.
Танцувал.
А?
Не се е въртял, танцувал е.
О, да, виж това.
Марта, почакай секунда. Почакай секунда!
Проклятие! Чакай.
Миличка...
Караме ли се? Наистина си разстроена от това.
Хей, чудовище, аз съм. Аз не съм...
Аз съм... Понякога не мисля, преди да действам,
но не съм лош човек.
Мислиш ли, че лошите хора имат способността да обичат и прочие?
Съжалявам, много ти се струпа, а аз... Чакай, не си отивай.
Само искам да поговорим, това е.
Моля те?
Ти си отговорен, ясно ли е, Кливон?
Трябваше лично да го наемеш. — Мълчи малко!
Защо някой ще убива наемника ни на публично място?
Знаеш ли кое няма смисъл? Ти, тук, в тази твоя крепост.
Добре, чуй ме. Ако аз бях на моста, брат ти сега щеше да е мъртъв.
Това ли искаш? — Не.
Имам адрес.
Проследих го. Там остави гаджето си. Номерът на апартамента е на гърба.
Добре, Вон, вземи десетина местни и вървете у момичето.
Когато копелдакът си покаже мутрата,
му пръснете... мутрата.
Какво? Десет човека? — Да, от казаното, ми звучи подходящо.
Но, Ричи, опитвам се да... — Без но-та. Да ви няма, хайде.
Марта?
Марта, двама от ФБР са тук, искат да те видят.
Там ли си?
Името му е Франсис Мънч.
Навремето от най-световноизвестните професионални убийци.
В играта е от тийнейджър.
Обучаван в редица програми,
минава в частния сектор, става наемник и човешка месомелачка.
Но преди близо две години Мънч получава нервен срив и напуска.
Напуска? Защо? — Човекът има нещо като емоции.
Винаги е имал. Вина, угризения.
Предполагаме, че тези „чувства“ накрая са го завладели.
Щом вече не е наемен убиец, защо уби онзи на моста?
Мислим, че е развил свой си морален кодекс.
Още е известен. Хората още опитват да го наемат, но сега той убива тях.
Убива хората, които го наемат? — Да.
Защото убийството е лошо нещо.
Това е лудост. — Бих казал, че е разумна диагноза.
Това ли е мястото, където... — Ресторантът, да.
Каза, че е убил човек на паркинга. Реших, че се шегува.
А колко е опасен? — Ами, да видим...
Колко опасен? Няма скала за това.
Ако имаше, бих казал, че е почти на върха.
Той просто е... надарен. Ужасяващо надарен.
НСА, Интерпол, ФБР за две години имаха девет съвместни опита да го задържат.
Всеки пряк сблъсък свършваше като абсолютно, пълно бедствие.
Той влиза с танцова стъпка, става буря от куршуми и хаос,
и той си излиза с танцова стъпка.
И сега какво? — Ако направи опит да се свърже с вас,
ни се обаждате незабавно. Разбирате ли?
Оставете съобщение след сигнала.
Марта, аз съм.
Знам, че сега е разумно да ти дам малко време,
но имам нужда да те видя и...
Ще намина, става ли?
Ще намина.
Здравейте. — Здравейте.
Наред ли е всичко? — Всичко е супер.
Добре.
Мислите ли, че съм в опасност? — Мислим, че той е в опасност.
Мъжът, когото уби, има мнозина опасни приятели.
Но така беше и с Пирело, не че им помогна.
Кой? — Малък синдикат в Ню Джърси.
Наркотици, основно хероин.
Опитаха да наемат Мънч и той ги изби всички.
Само един от семейство Картигън оцеля. Джон...
Том... Забравих му името. — Не. Не ме разбрахте.
Мислите ли, че той е опасен за мен?
Ами...
Когато си наемен убиец, нямаш приятели.
Дори рядко говориш с някого.
Само прекарваш часове в безкрайни мотели,
коли,
самолети...
Само си седиш там, втренчен в нищото.
Но около вас поведението му е уникално, изразява себе си.
Емоции, различни от празното доволство, което познава.
Единствено с вас е общувал истински, без това да свърши с куршум.
Така че, дали сте в безопасност или сте в опасност?
Нека го кажа така:
Вие явно сте актив за него. Което ви прави актив и за мен.
Затова може да спите спокойно, Марта.
Какво бе, човече? — Тази красавица е за теб.
И какво да правя с това? — Просто е.
Куршумите излизат от този край, удрят хората и те умират.
Прилича на пушка от Втората световна.
Каза, че този е свръхбърз психар-убиец, нали?
А искаш да го ловя с пушка за патки?
Съжалявам, Стив. Това намерихме за толкова кратко време.
Той няма представа, че идваме. Отиваме и го гръмваме в мутрата.
Виждал съм дроги с по-добри пушки. — Свирчо, като теб, ще се справи.
Мери си думите, друсан, каджунски зелен гоблин.
Гледай я тази бракма.
Като шибаният Елмър Фъд съм, човече.
Сериозно? Граната?
Аз те научих на това, Франсис.
Здрасти, друже. — Мама му стара!
Да, знам, знам. — Този мъртъв ли е или...
Само е в безсъзнание. Наистина съжалявам.
Добре. — Да имаш... Имаш вана, нали?
Хей, не съм сигурна, че трябва да си тук, защото...
Не знам, чувствам се наистина объркана и...
Вероятно трябва да си дадем почивка.
Какво искаш да кажеш? Да скъсаме?
Добре. — Добре.
Не, чакай! — Какво?
Това с наемния убиец наопаки е... — Странно, знам.
Неловко. — Убивам сума ти хора.
Но са гадни? Лоши хора са и... — Не ме извинява, трябва да спра.
Опитвам да овладея паниката, да си го обясня...
Скъпа, справяш се супер, наистина. — Добре, аха. Добре.
Добре, все тая.
Какво, по дяволите? — Здрасти, Софи.
Здрасти, дружке. — Мъртъв ли е?
А, само си дремва. — Виждам, че диша.
Какво, по дяволите?
Ти поемаш източната страна, ясно? — Да, видя ли нещо, свиркам.
Мамка му! Мамка му!
Хей, Нокс, имаме проблем. Дузина грозници идват към сградата.
Нокс? Приемаш ли?
Кой, по дяволите, е Нокс? — Той. Агентът от ФБР.
ФБР? Не, не, не. — Да.
Хопър е истински гадняр. Скоро не го бях виждал, различен е.
Различен е всеки път. — Кой е той?
Дълга история. След като напуснах Агенцията, той беше...
Работихме заедно, бяхме много близки.
После казах, че не искам да убивам, а той каза, че трябва.
Той ме взриви в Сърбия. — Какво?
Значи не е от ФБР? — Не.
Ще се оправим. — Франсис, аз само...
Какво? Как ме нарече?
Да не ме нарече... Казал ти е името ми?
Шибаняк! Шибаняк! Шибан шибаняк!
Това беше ненужно. Съжалявам. Да вървим.
Не, няма да дойда! — Защо не?
Защото си престъпник и ме излъга. — Марта, не отивай, той уби ченге.
Ти трай! Благодаря. Не съм те лъгал. — Няма да трая.
Марта, чуй ме. — Да, вярно е.
Но мислех, че се шегуваш.
Марта, да викнем полиция. — Моля те!
Ще ти прострелям... мишницата. — Супер, нямам търпение.
Не бих го направил. — Докара труп у дома! Ехо!
Я най-добре да те застрелям в окото! — Не говоря на теб.
Няма, преструвам се. — Ще ни убиеш, до час сме мъртви!
Марта! Марта! Пусни ме!
Засега живей тук. Тихо. — После ще те пусна.
Не съм те лъгал. Какво искаш? Между нас е истинско.
Не знам, защото се появяваш и си най-великото нещо,
а после убиваш хора. И онзи от ФБР, пък не е от ФБР и...
Не знам, поразително е. Не мисля, че е здравословно.
Никой не е нормален или здравословен. — Майната ви!
Чуй ме, нямаме време, така че трябва да решиш сега.
Обичам те и го искам. Какво ще правиш цял живот?
Ти си всичко, което имам. Нима съм луд? Откачалка ли съм?
Да го направим и то сега. Трябва да е сега.
Боже, стига говори, абсолютно навита съм.
Да? — И двамата сте ненормални!
Да вървим.
Ще е трудно. — Защо?
Не мога да убивам. Последния път ти откачи.
Не, добре съм. — Не прави това.
Кое? Нищо няма да кажа. — После ще кажеш...
Вярваш ли ми? Изглеждаш секси. — Да.
Изглеждаш красива. Дръж ми ръката. — Добре.
Охо! Добър удар!
Да! Браво, бебчо.
Добре ли си? А?
Как направи това? — Някои си губят времето в боя.
Аз прескачам направо на победата. По-добре да се махаме.
Боже мой!
Мамка му!
Това пушка ли беше изобщо? Какво беше, с какво ме уцели?
Добре ли си? — Да, да.
Зле ли е? — Хубав си.
Благодаря. Как ми е косата? Хей!
Мамка му, боли! Мамка му, боли!
Беше супер, беше наистина... Изобщо не го видях и ме простреля.
Пипна ме. Как се казваш? — Стив.
Твърде много неща стават, Стив. Марта, да опитвам да не убия никого.
Загубих концентрация за секунда. Защо не я взе за заложник?
Нямаше да е гот, човече. — Нямало да е гот? Гледай го този.
Имаш талант. Защо са ти дали такава лайняна пушка?
Не знам. — Бебчо, трябва да вървим.
Благодаря, че не ме взе за заложник.
Бебчо!
Тези пък кои са? — Май са супер ядосани, а?
Да. — Къде, мамка му, е Джони?
Ще убия един от тези. — Хубаво.
За последно, обещавам. — Не, не ми пука.
Казваш го сега, но после в колата... — Не, не ми пука!
Добре.
Кучи син!
Добре, хора. Видяхте, че оттук мога да избия всички ви, нали?
Този пич приятел ли ви беше? Вижте го, играта му свърши.
Няма коледи с родителите, а може би има деца.
А ако е имал котка? — Може да е имал котка.
Кой ще му храни котката, а вашите? Знам, че ви плащат, но струва ли си?
Всички знаем как ще свърши това. Не е срамно.
Добре ли е? Някой?
Хей! Къде, мамка ти, отиваш? Платихме ти за цял ден!
Зарежи, човече. — Добре. Някой друг?
Върви си го начукай!
Това не беше много мило.
Хей, тук имаме чипс и няколко кани лимонада.
Защо не седнем да го обсъдим за секунда.
Какво правиш? — Само ме побутни.
Всичко ще бъде наред. Готова ли си?
Едно, две, три.
Как се чувствате, момчета? Аз се забавлявах.
Никой не пострада... много. Трябва да повикате линейка.
Ти искаш ли да викнеш линейка?
Добре, виж, не стреляй. Това беше една голяма грешка.
Ето.
Срещали ли сме се? — Горе-долу.
Ню Джърси, нали? Поконо, Пинокио или нещо такова?
Да, семейство Пирело.
Пирело, да! — Да, точно.
Вини, нали? — Вон, но не се...
Да, ти беше онзи, дето се криеше под масата.
Бе първата ми престрелка, изплаших се. — Не ти ли казах да избягваш белите?
Да избягвам белите. — Това не е избягване на белите.
Не те наех аз, а брат ми Ричи. Той е този, когото искаш.
Буквално не ми пука...
Добре, стига му толкова, дръпнете се.
Стив, ти ли си?
Браво, приятел, пак ме пипна.
Марта!
Клоунски нос. Леле! Сладка джаджа.
Знаеш ли, преди щях да нося папионки.
Но реших просто да съм този, който избива приятелите ти.
Защо взимаме момичето? Просто застреляй шибаняка.
Стив, просто прави, каквото ти е казано. Става ли?
Джони, да вървим!
Чакай секунда, Вини. — Ако я искаш, ела и си я вземи.
На „Фримонт“ и „Оледа“. — Това е лошо решение.
Ами ние? — Некадърници!
После наемай апаши от „Крейглист“. — Чакай, лош ход, човече. Лош ход.
Събуди се? — Забавно ли ти е
да се правиш на глупак, Франсис? — Не ме наричай така.
Какво стана с теб?
Преди беше като Черния жътвар.
Помня, че имаше един тип, май беше от Якудза.
И той буквално се напика, само защото чу, че идваш.
Какво?
Клоунският нос е кич. Да не е шега, която не разбирам?
Чук-чук.
Кой е? — Шегата, която не разбираш.
Схвана ли?
Много смешно, Франсис.
Е, сега е време да се прибереш.
Трябва да се усмихваш повече. Ще бъдеш по-харесван.
Хубава усмивка. Виждаш ли?
Полиция! Да ти виждам ръцете! Стой на земята!
Защо се забави толкова? — Чаках подкрепление.
Още няма никого. — Вече си тук, споко. Задържан е.
Защо говориш с такъв акцент?
Защо всичко е такъв проблем...
Мама му стара.
Всъщност е много прост план. — Добре.
Момичето е, където я искаме — стръв в кабинета на Ричард.
Само изчакваме маниакът да дойде и да избие всички по пътя си.
Намираме си някакво извинение, за да ни няма тук.
И после Ричард го няма, аз съм крал на замъка.
Какво не му е ясното? — Де да знам. Всичко?
Ричард те чака. — Благодаря, кретен.
Мир и на теб. Не, само той.
Казваш ми, че си го застрелял в мутрата,
а той просто е оживял?
Твоите хора ми дадоха 900-годишна пушка.
Наистина? — С цялото ми уважение,
не разбирам какво стана. Дайте си ми парите и изчезвам.
Извинявам се. Как ти беше името?
Стив. — Стив.
Стив, с какво искаш пицата си?
С кашкавал, човече. — Така ли? Така ли? С кашкавал?
А какво ще кажеш за допълнително кашкавал?
Още работи. Хубав телефон е.
Сега. Ти...
Не, чуй. Ето какво ще направим с Джони.
Отиваме и пускаме мълвата, че даваме сто бона награда.
Сто бона? Това ли ти е планът? — Това е.
Това е тъпа идея. — Брус, ти изобщо какво правиш тук?
Щом не знаем къде е този тип, никой не бива да излиза от къщата.
Честно, най-безопасно е просто да я пуснем.
А? — Да я пуснем?
Сериозно? Това ли ти е шибаната идея?
Знаеш ли, представа нямаш какво правиш.
Нямам ли? — Нямаш топки, нямаш...
Мамка му, кучи син!
Ще работя по-усилено, за да овладея гнева си.
Но умират хора. Трупат се трупове и някак си татко ще забележи.
И вината е твоя, лайнян червей такъв.
Защитавах безполезния ти задник с години. С шибани години!
И сега осъзнавам,
че съм грешал.
Трябваше да умреш с Пирело.
Майната ти, Ричи! — Взимай момичето и чупка от стаята.
И не ми пука, ако кажеш на мама, че съм те набил.
Брус, никой друг да не излиза. Без повече издънки.
Ако на шибаняка му стиска да дойде, ще ударим с всичко, което имаме.
Добре, добре.
Отдавна изгубих бройката на тъпите си решения.
Имате автоматичен М-16, военно оръжие с лазерен мерник,
а ми давате шибаната пушка на Елмър Фъд? Заеби.
Тотално ни прецака! Ще сме наврени тук, когато психопатът се появи.
Ще вземеш ли тази, аз не мога. — Прецакани сме, чудо голямо.
Ти започна това, Вон.
Ти пусна лайняната топка да се търкаля по хълма.
Сериозно? Би ли си затворил шибаната уста?
Мери си приказките пред мен, човече.
Или какво? — Хайде да не правим това неприятно.
Трябваше да е забавно, нали? Или ще стана лош.
Ти за кого се мислиш, мамка ти?
Аз съм шибаният Джони Мун!
Какво?
Искаш ли да се позабавляваш? А ти? — Да.
Какво, бебчо? Не можах да те чуя през това.
Добре, ето това сте вие, момчета:
„О, не! Той ще дойде и ще ни убие! — Аз съм Джони Мун, обичам те, Вон!“
„И аз те обичам. Да идем на къмпинг? — С теб отивам навсякъде, приятел.“
Тази кучка ми харесва.
И така,
защо не ми кажеш какво е?
Айкюто ти да е над 17?
Да излизаш със сериен убиец.
Сега трябва да те поспра точно там, защото честно казано, аз...
Не разбирам плана ти.
Да не е план как да ви убият? Да не планирате да бъдете убити?
Нещо като сложен пакт за самоубийство?
Щипе, нали? — Ти тъп ли си?
Толкова сте прецакани.
Когато дойде, се надявайте отдавна да ви няма.
Защото ще ви убие.
А ако не ви убие, аз ще го направя.
Ти ще ме убиеш? Ти ли?
Казват, че успешните хора си поставят постижими цели, така че...
Сега как се чувстваш? А, кучко?
Чувствам се...
Чувствам се мотивирана!
Шибаняци! „Направи това, направи онова, Стив.
Хайде, Стив, ще се справиш. Вземи прецаканото пушкало, Стив“.
Здрасти, какво става?
О, изглежда добре.
Колко хора са вътре?
Шибаният Вон, Джони, Брус, Ричи. Значи са четирима.
Плюс още шестима шибаняка с автоматични оръжия.
Може ли?
Това ще ги пораздвижи. Какво е станало с лицето ти?
Шибаният Ричи ме преби с телефон. — Стига бе!
Не, сериозно, преби ме с телефон. — Какъв кретен!
Да. — Може ли бонбонче? Обичам зелените.
Вземи си. Забавно, аз мразя зелените. — Наистина? Перфектно. Сещаш ли се?
Ще те видя ли вътре? — За това ми плащат.
Успех, приятел.
Този шибан тип е луд.
Вон, иди в кабинета на Ричард и го закарай в мазето.
Ти, горе.
Споко, Ричи. Всичко е под контрол.
Шибан боклук! — Какво става? Затруднява ли те?
Свикнал съм на по-малък калибър... — Дай да погледна.
Хубаво оръжие. — Благодаря.
Готово. Искаш ли си пушката?
Искаш ли си я? — Моля.
Мисли бързо!
Кучи син! Човече, кракът ми! — Къде е Марта?
Майната ти!
Добре, сам ще я намеря.
Какво? Чакай, чакай! Чакай!
Няма ли да го убиеш? — Какво?
Сещаш се, да направиш твоето нещо? — Не. Какво?
Това, дето опитват да те наемат, а ти ги убиваш
от някакъв твой криворазбран морал. Тези ми ти глупости.
Не, обещах на приятелката си. Вече не го правя.
Какво? — Да. Срещал ли си момиче
и сякаш не можеш да ядеш, не спираш да мислиш за нея...
Пич, спести ми глупостите! Чак тук те докарах, за да го убиеш!
А ти ми казваш, че вече не убиваш? Какво, по дяволите?
Съжалявам, не съм искал да те подведа.
Не желая да убивам теб или брат ти. Тук съм за приятелката си.
Какво, Кливон? — Я трай, Ричи!
Подведе ме много здраво!
Мисля, че двамата имате проблем, който да обсъдите. Ще ви оставя.
Чакай, махни се! Ричи, махни се! — Дай ми я!
Хей! Какво ти става, че хапеш?
Мамка му.
Хей, какво става?
Великолепно!
Добре, какво правиш? Това да не е някакво таекуондо?
Карате е. — Не владея карате и не е честно.
Ти имаш шибан пистолет в ръката.
Добре, ето какво: ще оставя пистолета, а ти няма да използваш карате?
Добре. — Ще оставя пистолета.
Така, вече е наред.
Мамка му! Това беше карате! Определено беше карате!
Чакай малко, чакай!
Охо! Това е граната.
Какъв е планът? Стаята е малка.
Това е лошо. — Наистина е лошо.
Защо имаш граната? Няма значение.
Не искам да умра. — Да.
Добре, задръж секунда. Само не мърдай, става ли?
Дишай. Само дишай. Сега изнервяш и мен.
Така, трепериш леко. — Внимавай, внимавай!
Ще го направим заедно. Готов ли си? Едно, две, три.
Ето така. Да. Успяхме. Защо не поседнеш?
Давай, седни. Успокой се. Само дишай.
Издишай през носа и вдишай през устата.
Замръзни! — Хей! Леле, Стив! Виж се само!
Това е моят човек Стив. Какво става?
Няма начин да си взема пистолета, държиш червена точка на сърцето ми.
Не мисля, че бих могъл. Нали?
Хей! Шефовете ти са в другата стая и опитват да се избият.
Мразиш ли ме, искаш ли да ме убиеш? Важно ли е за теб?
За мен не си струва, тук съм за приятелката си.
Така че знаеш ли какво ще направя? Ще сваля пистолета. Става ли?
Какъв е ходът ти, Стив?
Знаеш ли, и без това те харесвам повече от онези.
И аз те харесвам. Познаваш ли Брус? Брус, Стив.
Да, видяхме се в кабинета. — Брус има тежък ден.
Може да се погрижиш за него. Трябва да вървя. До после.
Здрасти!
Здравей, чудовище. — Здравей, скъпи.
Съжалявам, това беше невнимателно. Ужасно съжалявам.
Какво? Какво чакаш?
Боже, сладка си.
Просто ти харесвам завързана. Перверзник.
Вярно е. Вярно е. Разбирам. — Сега го виждам. Ела ми тук.
Сега е мой. Мой е. — Харесва ли ти?
Защо вървим толкова бавно? — Малко ме е страх от онзи с потника.
Джони Мун? — Да. Така ли се казва?
Знам, толкова е глупаво. — Нелепо.
Той ми плю в лицето. — Какво?
Това не е най-лошото. Присмя се на носа ми.
Не! Носът ми харесва. — Така ли?
Да, той кара да изглежда сякаш всички се забавляват.
Да, теоретично е така, но...
Бебчо! Боже! Добре ли си?
Зарежи, Франсис.
Махай се! Махай се оттук! Махай се! Бягай!
Добре, чакай секунда. Дай да го обсъдим.
Ела ми.
Трябва наистина да те харесва. — Дано.
Иначе да избие толкова хора, за да ме спаси, праща яко смесени послания.
Боже! Може ли да не се смееш точно сега?
Имам кръв в цепката на задника и лицето ме боли от ударите ви.
Истински задник си, знаеш ли?
Странно. Ти си долу, а аз — горе.
Напомня ми за детството. Имаше едно хлапе, Ерик.
Личи си, че ще е супер история. — Не, не.
Това хлапе ме тормозеше всеки ден.
Всеки ден ми смазваше плика с обяда.
А аз си мислех, че той е по-едър от мен, по-силен от мен.
Но, и това ще ти хареса, той имаше костенурка.
И най-важната част е, че обичаше тази костенурка.
А аз си помислих, че съм по-едър от една костенурка, по-силен съм.
Знаеш ли какъв звук издава костенурка, когато я смазваш?
Пищи.
Сещаш се накъде бия, нали?
Клоунът идва, вижда как ти изтича кръвта и губи собствената си игра.
Смазан. Джони Мун печели. Готово.
Знаеш ли,
истината е, че не ставаше въпрос за Ерик.
Истината е,
сещаш се, че просто обичам да смазвам костенурки.
Мамка му!
Ох! Шибаняк!
Умирай, ма!
Аз харесвам костенурките, кретен!
Джони, Ричи е мъртъв! — Звъните на мъртвец, съжалявам.
Какво? Ало? Ало!
Супер добре. Супер добре.
Не съм ти ядосан.
Само съм разочарован.
Ще те откарам в пустинята, ще ти бия нещо, ама наистина специално
и ще препрограмираме тази гадория в мозъка ти.
Твърде е късно за това.
Това е лошо.
Бебчо? Тук ли си?
Къде, мамка му, е Джони? И защо телефонът му е у теб?
Той ми каза да ти кажа, че иска да посети гаджето си в Канада.
Запознали се онлайн, супер сладка бижутерка.
Млъквай! Къде е той? — Добре де. Добре.
Наистина го убих. Смазах главата му с една статуетка.
И ти си следващият.
Не, ти... Лъжеш! Лъжеш!
Мамка му! Мамка му! Шибана кучка!
Съжалявам, заболя ли?
Мамка му! Шибаната ми ръка!
Казах ти, че това ще стане! Казах ти, но не ме послуша!
Никой не ме слуша! Боже!
Аз съм тиранозавър, непобедима съм!
Браво, това е страхотно. Благодаря ти за това.
Така ли? Точно така си представях деня си.
Наистина?
Обещах на Марта да не убивам никого.
Е, това е успокояващо.
Ето какво, Франсис, може да не съм добър човек и прочие,
но и ти си като мен. Нали ме разбираш? Та, виж се само.
Точно сега приличаш на шибан психопат.
Мислиш, че можеш да се махнеш от този живот и да се задомиш?
Никога няма да си нормален.
Хубаво.
Хей! Хей!
Че кой, мамка му, иска да е нормален?
Хей, обърни се, тъпа сливо!
Франсис! Ще ме караш да стрелям в гърба ти, така ли?
Истината е, че ставаш скучен, Хопър.
Здрасти, Стив! — Добре ли си, приятел?
Да, сега вече съм добре. Виж се, човече.
Наградата за Хопър е пет милиона долара.
Какво? Този шибаняк струва пет милиона? Богат съм, кучко!
Да имаш от зелените?
Запазих няколко за теб.
Благодаря ти. — Хей, танцьорът!
Да? — Благодаря ти!
Нищо работа.
Здравей, глупаче. — Здравей, бебчо.
Целият си мокър. — Мокър съм.
Липсваше ми. — Ти ми липсваше.
Откъде взе тези? — От Стив.
Стив? Здравей, Стив. — Познаваш ли Стив?
Зениците ти са супер разширени. — Наистина?
Да не са те простреляли в лицето? — Да. Стреляха в лицето ми.
Така ли? — Да.
Кой беше? Ще го пречукам. — Не, аз го пречуках.
Пречуках него и онзи другия. Да, гръмнах ги право в лицата.
Пречукала си двама? — Пречуках двама!
Това е първокласно убийство, Марта. Пълна чистка.
Свитнала си важните гадняри. — Така ли?
Да. — Нали знаеш, при мен нещата стават.
Увереност. — Да, увереност.
Шибан тиранозавър.
Трябва да идем в болница, зле е. — Добре.
Добре, да вървим. — Прав си, прав си.
Стив, ще ни закараш ли?
ДВА МЕСЕЦА ПО-КЪСНО ЛАЙ ТЯУ, СЕВЕРЕН ВИЕТНАМ
Къде искаш да идем първо? — Не ме карай да избирам.
Толкова съм колеблива, че си е мъчение.
Добре, ето какво. Имам план. — Нима?
Халапеньо — отиваме в Тайланд за разкопките на алозаври;
Лайм — отиваме в Бразилия за птеродактилите.
Което избереш, това наистина искаш.
Виждам мишената.
Пипваме ги веднага, щом тръгнат от пазара.
Прието. Екип „Алфа“ на позиция.
О, халапеньо! — Доволна съм. Исках да е халапеньото.
Тайланд? Тайланд да е. — Да!
Няма къде да отиде. — Екип „Ехо“, готови за задържане.
Мишената има нещо в ръката. — Чакайте!
Може да е оръжие. Ехо, какво виждате? — Какво прави? Какво прави?
Изгубихме жената. — Забеляза ни! Мамка му!
Къде е момичето? Кой я наблюдава? Къде, мамка му, е момичето?
Мамка му! — Какво гледаш?
Превод и субтитри: DaryG UNACS TEAM|УНАКС ТИЙМ © 2016