Оксфорд, Англия
Защо? - За да го имаме на запис.
За да го пуснем на татко. Помага му да си спомни.
Готова ли си? Както се упражнявахме.
Така ли? - Да, точно така.
Не спирай, Ани. - Разбрано.
Флорида, САЩ Преди 22 години
Ана и мама
АНТИМАТЕРИЯ
Запис 11. Аз съм Ана Картър, американска гражданка.
Документирам изпитание за студентска виза.
Следвам докторантура по инженерна химия в "Оксфорд".
Излагам електролит на променлив електромагнитен импулс.
Тест 7.13. Електромагнитен импулс, движен от алгоритъм 13.
Провеждам тест 13.
Хипотезата е вярна. Атомът отново е незасегнат.
Електролитът е стабилен. Тест 7.13 е успешен.
Тест 7.14. Електромагнитен импулс, движен от алгоритъм 14.
Провеждам тест 14.
Добре, хипотезата е вярна. Атомът е незасегнат.
Електролитът е стабилен. Тест 7.14 е успешен.
Тест 7.15. Електромагнитен импулс, движен от алгоритъм 15.
Провеждам тест 15.
Хипотезата е вярна. Атомът е незасегнат.
Електролитът е стабилен. Тест 7.15 е успешен.
Тест 7.16. Електромагнитен импулс, движен от цифров алгоритъм 16.
Провеждам тест 16.
Хипотезата е вярна. Атомът е незасегнат.
Електролитът е стабилен. Тест 7.16 е успешен.
Тест 7.17. Електромагнитен импулс, движен от цифров алгоритъм 17.
Провеждам тест 17.
Какво...
Здравей. Ще изляза да пийна бира със студентите си. Идваш ли?
Да, пак се случи. Изчезна.
В това няма смисъл. - Кафе? Купих готини неща.
Вече шест пъти. Все едно и също. - И какво от това?
Не е грешка. Ние сме причината.
Да се деконструира? Изчезна атом. - Само електрон.
Изчезна, значи се деконструира.
Електрон не може да се изпари. - На теория може - ако е разрушен,
отстранен или в скрит вид. - Не сме разрушавали нищо.
Следователно си го отстранила или е в скрит вид.
Въглеродът не би се свързал, ако електронът беше в скрит вид.
Значи си го отстранила.
Просто не съм виждал такова поведение. Къде отива? И как?
И ще стане? - Изчисленията са пропорционални
на размера на обекта. Като за атом, трябва да стига.
Откъде се сдоби с алгоритъма? - Дори не тествах алгоритми.
Показвах, че промяната в импулса не влияе на електролита.
Тест 17. Въздействие върху целия атом.
Без хипотеза.
Провеждам тест 17.
Ще ни трябва по-голяма лодка.
Тези са от студентските ми години. Геометрия за средношколци.
Тест 17 се базира на квантовата теория.
Като изключим заигравката, защо ти е пи?
Трябваше ми безкраен низ от цифри. - Пи е не на място. Няма логика.
Ще пробвам с молекула. - Ще сринеш сървъра.
Мога да проследя молекула, но ни трябва помощ
за преобразуването на кода. - Ако имаш предвид...
Ще я помолиш ли? - Не...
Тя е като... Категорично не!
Разпределени системи. Убиваш рак със свободната изчислителна мощ.
Процесорът ти обработва стойности, докато спиш. Тук има няколко.
Така ли? - Можем ли да ги използваме?
Подстригал си се, Нейтън. Регистрираш проекта, чакаш година
и се надяваш десетина човека да се включат. Харесва ми.
Не изглеждаш така педалски. - Разпределени системи.
Необходими са доброволци. - Нуждаем се от доста. Колко?
Тестът ни срина сървъра. - Браво! Какви сте ми хакери!
Трябва ни производителност от порядъка на 1 петафлоп.
Какви ги вършите? - И това може да помогне?
Незаконно е. Няма да е просто. - Но е постижимо?
Защитната стена не ни пречи. Червей, включващ хора в мрежата,
без да знаят, ще мине без проблем. Въпросът е какъв ще е резултатът.
Или фиаско до седмица, или мощта на половината планета до вторник.
Би било чудесно. - Заповядайте.
Вивисекцията е убийство. - Разбрахме, дрипльо.
И можеш да се справиш? - Да, кажете над какво работите.
Искам да участвам.
Ана, това, което тя предлага, е незаконно.
Хакване, кражба на сървъри...
Добре, да го направим.
И опаковането... - Спокойно. Просто се натъжавам.
Да се прибера ли за малко? Бих могла да хвана някой полет.
Не, не, не... Не пропускай часове!
Ела през ваканцията в новия апартамент.
Права си. Тъкмо ще помогна с разопаковането.
Сама ли си? - Сега ли? Да.
Предимно работя. Нейтън ми помага.
Помниш ли го? - Хубавецът?
Значи най-после се получи? След седем години.
Не, мамо. Двамата не излизаме.
Да очаквам ли внуци? - Ще затварям. Храната е готова.
Нещо вкусно ли готвиш? - Да. Пиле на грил,
увито в прошуто, пълнено с моцарела и босилек.
Да, знам. От телевизионното му шоу.
Знам. - Нейтън, толкова си смотан.
Напълно непроследим е. Рови се в списъците с имейли,
захранвайки ни с мощност, като нараства експоненциално.
Нортън и Макафий засега не са ни засекли.
Боже, това тежи. - Елате да гледате.
Три, две, едно.
Технически не преместваме материя, нали?
Това е свързано с движение. Знаем, че не разрушаваме.
И не предизвикваме разлагане. Няма остатък от частицата.
Значи я изпращаме някъде. - Да, но къде?
Създаваме отправна система. - Поставяме топче 42.
Разбирам какво правим. - Но не и как се получава.
Ана, каква е тази част от уравнението?
Сбогом, топче. Обратната връзка от електродите.
Трябваше да я премахна. - Значи числото се връща,
влияейки външно на уравнението? - Електрическа оксилация.
Това са електродите. Резултатът може да бъде...
Отрицателно число. А електродите са били прави ъгли.
Да. И какво от това? - Електродите създават три оси.
В три пространства. Убягна ми, защото сочеха нагоре.
Вместо така, ги задаваш така.
Триизмерна координатна система. - Нагоре и надолу, напред и назад,
наляво и надясно. Спрямо пресечната точка...
Можем да зададем позиция по избор, използвайки размера на обектите
за определяне на единицата. - Тест 17.108.
Проверка на изходната точка. Провеждам диагностика.
Ако искахме да изпратим... - Да изберем нещо претенциозно -
прехвърляне, телепортиране, изстрелване. Нямате фантазия.
Искаме да го прехвърлим тук. - Какво ще рече това?
40 см надясно по оста X? - И малко надолу по оста Y,
за да видим дали ще проработи. - 40 см по оста X. 8 единици.
Минус 1 по оста Y. Минус 2 по оста Z.
Според хипотезата обектът се прехвърля
на разстояние от 40 см. - И се приземява с трясък.
И се приземява с трясък. Провеждам тест 17.108.
Стига, бе! Боже мой, успяхме!
Остават ни редица тестове, но знаете какво направихме.
Финансиране! - Червеят ни осигурява мощта.
Всичко ще се промени. - Погледнете заключенията.
Чичо ми осигурява финансирания. - Можем ли да имаме стабилност?
Да извадим наяве същината? - Няма как да не се затвори.
Процесорът не би издържал. - Да създадем пространство?
Би могло да е сфера. - Всичко ще се промени.
С предварително зададена изходна точка.
Ние... - Създадохме червеева дупка.
Телепортираме разни неща. Хора, ние ще бъдем богове.
Джипиесът ще е готов утре. - Татко, обади се на Лоурънс.
Трябват ни адвокати. - Патенти, авторски права...
Трябват ни експерти. Но са ни нужни скоро.
Кажи на чичо Скот, че ще подготвим презентация.
В петък. Татко, затварям. Нещо значимо е.
Медицина - тумори извън мозъка без хирургична намеса.
Селско стопанство - червеева дупка ще свързва фермата с хладилника.
От заливните низини на Бангладеш и Сахара ще се генерира енергия.
Ако това проработи и не срине реалността.
От земните недра ще източваме геотермална енергия.
Ще пускаме кабели до соларни панели край слънцето.
Трябва да проверим за мутация и разпад.
Трябва да обсъдим и структура, основаване на компания, финанси.
Можем да извличаме руди откъде ли не,
да изпращаме продукти навсякъде. - Лив, къде отива този?
Ние ще променим света! - Този.
Здравей, хубавецо. Боже мой!
Да можеше да си видиш изражението.
Аз пък какво съм направила?
Благодаря. - Благодаря.
Дъвчеш клечка за зъби. - Така правят готините типове.
Значи вече си готин тип? - Всъщност да.
Искаш ли да видиш един фокус? - Да.
Мога да накарам материята да изчезне.
Нима?
Готов ли си?
Наблюдаваш ли? - Да.
По дяволите! Добре, още веднъж.
Наблюдавам те. - Знам.
По дяволите! Можех да го правя.
По-добре се придържай към пианото. - Благодаря ти.
Чудесно. - Знам.
Но къде отиде?
В ръкава ти. - Така ли?
Нарочно сгреши първите два пъти, нали?
Третия път не внимавах и ти я повдигна с другата ръка.
Дай да видя.
Дай да видя!
Да, аз съм гений.
Изминаха шест години, откакто бяхме състуденти.
Втората година. По физика. - Преди много време.
Така е.
Нейт?
Тестовете са идеални. ДНК и РНК са идентични.
Здравей. Добре изглеждаш.
Предупредих те, че съм готин тип. Лив е създала стабилна сфера.
Само 30 см в диаметър е. Не може да премине нищо по-голямо. Засега.
Изкушаващо, нали? - Много интересно.
Не изглежда както очаквах. - Не, тя... Виж стойностите.
Прави разни неща със светлината...
Както и да е. Застани там.
Да.
Атакуват те! Стой на закрито! - Това си го биваше.
Има потенциал. - Никой никого няма да напада.
Ответният удар би бил много лесен. - Като при атомната бомба?
А ефектът върху транспорта? - Ако прехвърляме жива фауна.
Градовете ще се променят. От къщата на село - в офиса.
Социалните проблеми на града... - Минало. Ще пътуваме различно.
Прехвърляне в планината. - На плажа. При мама за по чай.
На Луната. В трезора на банка. Където и да е.
Дойдохме си на думата. Нейтън.
Колко находчиво.
Напредваме бързо. Дали да не... - Не, трябва да приключим с теста,
преди да намесим университета. Хардуерът за законна дейност
изисква забележимо постижение. - Добре, гадинке.
Приготви се да създаваш история.
Бабо? Здравей, обажда се Лив.
Оливия. Имам въпрос. Как е Тинкълс?
Да, патентите. Искам ги придвижени. Още вчера.
И да са записани на името на Ана.
Всички ще искат да го видят. Татко, това е нещо внушително.
Поне веднъж ме подкрепи. - Котката на баба ти. Сериозно?
Много повече. Татко, това е като изобретяването на електричеството.
Въпросът е спорен. Баба ще види всяко необичайно нещо.
Нейт, ще ни помогнеш ли? - Всичко е възможно, нали?
Това е единственото значимо нещо, което човечеството ще постигне.
Червеното ти отива, а и косата ти...
Наистина, харесва ми.
Сега не си като момичето с драконовата татуировка.
Добър ход. Инкогнито.
Оливия, скъпа. Влизайте.
Навън е студено. Заповядайте.
Изглеждаш прекрасно. Махнала си ужасното синьо от косата си.
Пак ли си дошла за Тинкълс? - Привет и на теб, бабо.
Всъщност искахме да видим как е. - Чувства се чудесно.
Здравейте. Аз съм Бренда, бабата на Оливия. Вие кои сте?
Аз съм Ана. Това е Нейтън. - Аз съм Нейтън.
Моите асистенти. Ана е имигрант. Можеш да повикаш гранична полиция.
Тинкълс добре ли е? - Има ли причина да не е?
Изкриви пространствено-времевия континуум. Посети 4-то измерение.
Ще пиете ли чай?
Това място е фантастично. - Знаех, че е от богат род,
но това е прекалено. - Изглеждаш доста изискано.
Преоткривам бабата вътре в мен. - Дядо й е Ърл някой си.
11-ти по ред за престола. - Стига, бе!
Виж това.
Ана?
Какво има? - Гледа ли ти се филм довечера?
Да, бихме могли да оползотворим почивката.
Имам предвид да излезем да гледаме филм.
Какво...
Мамка му! Жалки скапаняци!
За бога, Оливия! - Не мога да повярвам!
Ти можеш ли да повярваш? - Не.
И аз не мога. Още чай? - Майкрософт пуснаха пач.
Пач? - Ще спрат червея.
Колко време имаме? - Най-много ден.
Презентацията е в петък. Ще ни финансират.
Не стига за работа от такъв калибър.
Трябва ни окончателен тест. Нещо поразително.
Нали не предлагаш... - Напротив. Трябва да станем
истински революционери още сега. - За инвестиция в такъв мащаб...
И ще трябва да действаме час по-скоро.
Добре, ще го направя.
Нещата вече не се случват така, Ланселот.
Добре тогава.
Всички системи са в изправност. Температурата пада. Изчакваме.
Хидравлика 1 - вдигната. Хидравлика 2 - вдигната.
Хидравлика 3... Лив, по-нависоко!
Вдигната. - Данни от диагностика - в норма.
Чакам стойностите да се успокоят. - Точка 272. Точка 99.
Лив, данните тук са колебливи. Кабел 1 прегрява.
Прехвърли на 2 и 3. - Втора фаза при мой сигнал.
Ана, не мърдай.
Би ли могло да стане по-зловещо изобщо?
Не е необходимо да го правиш. - Напротив. Спокойно. Издишай.
Объркваш данните. Нейт?
За протокола, ужасно ме е страх. - Няма от какво. Въобразяваш си.
Представи си Нобеловата награда. Нещо, като за последно.
А ако ми поникнат пипала? - Или тестиси. Големи, космати...
Вземаме материя и я прекарваме през червеева дупка.
Прекарваме я непроменена. - Стойностите спадат много.
Трябва да действаме! - Просто материя.
А ако...
Какво? - Нищо.
Късмет.
Нейт?
Дължиш ми един филм, готин тип такъв.
Късмет.
Добре. Три, две, едно...
Лабораторната валидация на резултатите ви е в петък
Аз съм Джеймс. Нека поговорим. - Съжалявам.
Не съжалявай. Шегувам се. Мястото познато ли ти е?
Тук правят тестове върху животни. - Днес не ми е до това.
Може би друг път. Как се казваш? - Ана.
Прекрасно име. Имах декоративен заек на име Ана.
Работиш по научни проекти, нали? - Не използваме животни.
Разбира се, но... - Извинявай. Подкрепям каузата ви.
Просто днес не съм в настроение.
Здравей. Как си? - Не трябва да пия толкова.
Не си спомням нищо.
Дано не съм...
Чудесно. - Останахме почти без капацитет.
Временно ще работим с атоми. - Всичко ли се скапа?
Бързо стана. - Така ли?
Извадихме от експлоатация това чудо. Имаме компютърни модели.
Извинявай. Копирахме експеримента,
за да провеждаме аналитични тестове на сървъра.
Докато получим финансиране. - Да, дотогава.
Всичко протече добре, нали?
Нейт. - Да, разбира се.
Защо питаш?
Сега какво следва?
Какво ли?
Първо, как минаха онези тестове? - Тестове?
Ти си химикът. Каза, че ти трябват проби и тестове.
Спомени. Толкова много прекрасни спомени.
Помниш ли как монтирахме видео от снимките от Лоредо?
Намерих го на горния етаж. Ще опаковам и него.
Не, мамо. - Нека го опаковам.
Изхвърли каквото не ти трябва. - В това няма логика.
Така се отваря повече работа и за двете ни. Изхвърли го.
Или го дай за благотворителност. - А комиксите?
Постави ги в пътническия куфар. - В пътническия куфар?
Казах ти да побереш всичко в малък пътнически куфар.
Има толкова много вещи. - Този куфар се ползва за това.
У теб е, мамо. - Добре. Спокойно. Стига капризи.
Как са нещата при теб?
Те...
Нещата са наред.
Малко съм настинала, но съм добре.
Не се преуморявай. И се обаждай.
Липсваш ми.
Ехо?
Добре. Моля те, остави нещата ми и си върви!
Моля те, остави работата ми! За бога!
Кой си ти?
Не е нужно да викам полиция.
Просто си искам нещата. Това е работата ми.
За теб тя е безполезна. Моля те.
Ана, добре ли си? Съобщението ти ме разтревожи.
Там трябва да е късно. - Съобщението ми?
Аз... Влезли са с взлом в стаята ми.
Взели са лаптопа ми и някои други неща.
Добре ли си? Много от работата си ли изгуби?
Имам копие в лабораторията.
Липсват и снимки, спомени...
Обади се в полицията. Трябва да знаят за тези неща.
Снощи намерих нещо, което ще ти изпратя.
Ще ти оправи настроението. - Добре.
Обичам те, мила. Случват се такива неща.
Благодари на Бог, че си добре. И се обади в полицията!
Не позволявай на перверзници да разглеждат снимките ти!
Не се тревожи, мамо. Ще се обадя. И аз те обичам.
И дори не мога да обявя картата си за открадната? Това е нелепо.
Не знам. Просто...
Да... Добре.
Паспортът ми.
Ще ми дадете ли име и номер за връзка?
Добре, Джим. Утре ще го направя.
Да... Не.
Благодаря.
Защо не му отдавате значение? Някой открадна работата ни.
Като че ли ще проумеят нещо. И не помниш какво стана?
Това казвам. След експеримента не си спомням нищо!
На път за вкъщи ли ме нападнаха? Стаята ми е изпотрошена.
Постоянно ме боли глава...
Не се тревожи. - Не се тревожа.
Искам да знам какво стана.
Нещо с експеримента се обърка. - Нищо подобно.
Утре ще си забравила всичко.
Не се е случило кой знае какво. - Нейт, чуй се само.
Особен си. Става дума за паспорта, банковите карти, цялата ми работа.
Нещо не е наред. - По дяволите!
Започва се. Проверете имейлите си. Всички сме го получили.
Трябваше да помисля... - Преди да го обсъдиш с нас?
Провери имейла си. - Откраднаха компютъра ми.
Каза, че е напълно непроследим. - Отвел ги е до университета.
Мястото е обширно.
Лив, ние... - Мястото е обширно.
Ще се появи някой и ще задава въпроси.
Дали ще мине добре, Оливия? - Не съм човекът, която я пусна.
Какво е ПКЦ? - Какво ви става?
Правителствен комуникационен център. Борят се с кибертероризъм.
Трябва ли да се тревожим много? - Не виждам как ще стигнат до нас.
Освен ако не сме извършили нещо много глупаво, разбира се.
Нейт, колко дни са изминали?
Откакто проведохме експеримента.
Прост въпрос е. Мога да проверя и сама.
Ще спреш ли? Лази ми по нервите.
Две седмици, струва ми се. - Струва ти се?
Добре, благодаря за помощта.
Какво е това? - Бележник.
Казах ли, че не помня разни неща? - Беше нападната и обрана.
Благодаря, ще го запиша. Хубаво е, че изглеждате загрижени.
Загрижени сме. Наистина. Защо, според теб, се трепем?
Защо не искате да ви помогна? - Да, би било чудесно.
Какво стана с тестовете? - Какви тестове?
За това говоря. Не си спомням. - Трябваха ти проби,
показващи дали червеевата дупка... - Я стига! Вече не го ли направих?
Защо е заключена? Никога не седи заключена.
Ключовете не са ли у теб? - Цял семестър влизам в тази стая.
Нямам ключове. - Спокойно. Ще питам поддръжката.
Снощи сънувах тази стая.
Някой сигурно я е заключил. Ще проверя.
Кой друг е влизал тук?
Лаптопът ми е у тях. Може би искат проекта...
Тук сме постоянно. Никой не иска проекта ни. Не бъди параноичка.
Моят проект. - Да, Ана. Твоят проект.
Добре ли си? Не обядва.
Почини си. Ще поставя пробите в инкубатора
и ще проверим резултатите на сутринта.
Нейт...
Не я настройвай срещу теб. - Тя ме предизвика.
Уязвима е, но си остава умна.
Не искаме да обърка нещата, нали?
Джим - 193939
Нападната? Ограбена!
Откъде взе маската? Откъде я купи? - Пусни ме, убийце!
Здравей.
Извинявам се. - Няма защо.
Днес ще се присъединиш ли? - Трябва да се прибирам.
Относно маските на маймуни... - Ана... Ние знаем.
Откъде знаеш името ми? - Знаем за твоя експеримент.
Имаш два варианта. Постъпи правилно...
Или какво? Заплашваш ли ме?
Да повикам ли полиция?
Давай.
Поплаках си, сбогувайки се с къщата. Твърде много спомени.
Знам, че е само сграда. Обичам те. Мама.
Излизат през задния прозорец. Виждаш ли ги?
Не, няма никой. Ще се насоча в друга посока.
Ехо?
Здравей, Ана. Как си?
Откъде знаеш къде съм? - Как бих могъл да знам?
Не си ли си вкъщи? - Излязох. Не съм много добре.
Главата все още ли те боли?
Главата? Добре е.
Нейт, трябва да поговорим. - Знам. Затова се обадих.
Утре ще бъда в Лондон. Но искаш ли да вечеряме,
когато се върна? - С Лив?
Само двамата. В суши бара. В 21,00 часа, да речем.
Искам. - Запиши си го.
Има химикалка до клетката за мишки.
Нейт, суши бара, 21,00 часа
Забрана на тестовете върху животни
Проблеми с паметта Отиди на лекар
Сънища
Записвай си сънищата
Склад за химикали
Трябва да се храниш. Изглеждаш ужасно.
Не по този начин, но... Не разбирам защо не се храниш.
Какво става? - Какво имаш предвид?
Знаеш какво имам предвид, Нейт. Какво става?
Ти ми кажи. - Не го прави.
Не усложнявай нещата. - Не бъди особена.
Не усложнявам нищо. - Какво става тогава?
И аз искам да ми кажеш. Какво има?
Каква е причината за параноята ти? - Не е параноя, Нейт.
Нещо с паметта ми не е наред.
Удариха те. - Тогава трябва да отида на лекар.
Не, трябва да е свързано с червеевата дупка.
Ще ходиш на лекар. Имаш час за ЯМР след две седмици.
Така ли? Това имам предвид.
Трудно запомням разни неща. Неща, случили се наскоро.
Проведохме тест за това върху мишките и котката.
Не знам какво е.
А и вие... Не ми помагате. - Ана.
Какво? - Това вече си ни го казвала.
Всичко. Казвала си ни го.
Ана, искам да спреш с разследването.
Детективската работа е опасна.
Заради правителствената агенция, червея и...
Ще изпратят някой да разследва.
Ана, искам да ми се довериш.
Помниш ли как преди две лета
ходихме на скално катерене с цялостна екипировка?
Помниш ли как се заклещих? И то доста сериозно.
Бях изплашен.
Мисля, че дори плаках малко.
Плака много, Нейт. Не знаех, че зрелите мъже плачат така.
Бях изплашен.
Но ти ме успокои и ми помогна да сляза.
Доверих ти се.
Доверих ти се и за това, че няма да кажеш на никого.
Не казах. Като изключим майка ми.
Казала си на майка си? - Да, тя ми е майка.
Намира те за сладък.
Искам да ми се довериш.
Спри с разследването.
Добре, това е чудесно.
Но искам да си го запишеш.
Запиши си го. "Спри с разследването,
вярвай на Нейт, вярвай на Лив."
Моля те, Ана.
Ако те помоля да ме целунеш още сега, какво би направил?
Защо не се храниш?
Трябва да се храниш.
Изтощена съм. - Да, и аз.
Копринената ти буба все още е жива. Май си свива гнездо.
Нарича се пашкул, Нейтън. - Твоят единствен приятел.
Добре ли си?
Търсиш ли нещо?
Имаш ли представа какво означава? - Не.
Какво означава? - Ти си го писала, сестро.
Просто число е, ако това ти върши работа.
Къде ми е камкодерът? - У дома.
За цифровизация на експериментите. - Да, ти каза да го вземе.
Така ли? Ще го върнеш ли?
Ще помогне да разбера в какво съм се забъркала.
Над какво работиш? - Опитвам се да опростя кода, Ана.
С каква цел? - За да задвижим генератора
без всичките нелегално придобити процесори. Удовлетворена ли си?
Защо не се обадиш на майка си? Как е тя?
Как мина преместването? - Майка ми?
Защо? Тя замесена ли е? - Боже мой.
Искате да се махна! Схващам! Защо споменавате майка ми?
Какво става? Сънувам тази врата!
Най-добре елате при нас.
Заместник-ректорът е тук.
Както казвах,
заразил е милиони, стотици милиони компютри.
Както изглежда. И е отвел до нашия университет.
До този факултет, дами и господа. До IP адрес в тази сграда.
Браво. Наистина сте постигнали нещо значимо.
Това е г-н Стовингтън от ПКЦ.
Той ще разпитва всеки от факултета. Съдействайте.
И можете да бъдете удостоени с присъствие на преподавател.
В случай че пожелаете.
Ана!
Ана! Господи! Опомни се!
Относно този инспектор...
Как отърваваме затвора? - Тя ще се пречупи на разпита.
Ще се справи. Нали така, Ана?
Къде са патентите? - Къде е кое?
Патентите.
Крадете проекта ми. - Моля?
Къде са книжата? На чие име са? - На твоето. Седят при адвоката.
Какво ми направихте? - Предупредих те.
С Лив се опитваме да помогнем. - Не!
И животните имат души
Спомена материята, придвижваната през червеева дупка материя.
За какво говореше? - Не помня.
Напротив. Каза: "Червеевата дупка просто изпраща материя."
Да, но... - Прибери се. Успокой се.
А ако има нещо друго? Ако не сме просто материя?
Ако има част от мен, която няма маса?
Ако аз съм преминала,
но душата ми не е успяла? - Не е по силите ми.
Чуй се само. Обвини ни в кражба, а сега заговори за душата си.
Ти си ненормална! - Лив, млъкни!
Опитваме се да помогнем. Загрижени сме. Ана!
По дяволите!
Ана! Два пъти за един ден. Каква късметлийка съм.
Всичко наред ли е? - Здравей. Мамо, случайно...
Държала ли си се малко странно? Да. Добре ли си?
За каква парола говореше сутринта? - Би ли повторила?
Може би ставам като баща ти. - Не, "сутринта".
Днес вече разговаряхме ли?
Ана, сигурна ли си, че си... - Каква парола?
Не знам. Каза да не разговаряме, освен ако не кажеш парола.
Каква беше паролата?
Ана, наистина ли си ти?
Разбира се.
Мамо... - Каза, че ще изречеш дума.
Че не бива да ти вярвам, освен ако не я изречеш.
Ти си моя майка. Няма да ти дам парола, за да разговаряме.
Просто не ме слушай, ако ти говоря за...
Трябва да затварям. Някой звъни на вратата.
Обади ми се, когато си по-добре.
Дългосрочна памет и морфологична пластичност
Мозъчно увреждане и ум
За продължителността на живота на молекулите и спомените
Нейт... Боже! Извинявам се!
Помислих ви за друг. - Няма проблем. Не се тревожете.
Какво... - Неврологично увреждане.
Правя проучване. - Успех.
Благодаря.
Извинете, мога ли да ви питам нещо?
Да... Имам си приятел. - Боже, не! Не се тревожете.
Опитвам се да разбера нещо. Човешката памет има ли маса?
Ако можеше да изтриеш нечия памет, мозъкът щеше ли да тежи по-малко?
Странно е. Знам. - Не, не... Интересен въпрос.
Нямам представа. Потърсихте ли в Гугъл?
Пуска ми реклами за USB стикове. - По-тежки ли са, когато са пълни?
Не, не виждам как би станало. Те са просто нули и единици.
Човешката памет е сходна. Електричество. Включва и изключва.
Както празна батерия... - Има маса на пълна. Това го знам.
Паметта представлява електричество,
но електричеството се състои от електрони, а те имат маса.
Благодаря.
Мислите ли, че сме нещо повече от спомени?
Раждаме се без тях, а умираме с такива, трупани цял живот.
Когато обсъждаме схващането за душа,
може би просто говорим за...
Съжалявам, заета сте. Благодаря все пак.
Успех с работата ви. - Благодаря.
Нарушенията в паметта започват след експеримента
Няма проблеми със запомнянето при тестовите животни
Остани будна
Душа
Записвай си сънищата Склад за химикали - лаборатория
Някой с ключ. Да, ще изчакам.
Да, питат всеки. Някой е влязъл с взлом в химическата лаборатория.
Вероятно са търсили наркотици. - Тези демонстранти са ужасни.
Не бива да допускат такъв тормоз. - Така е. Това е "Оксфорд".
Трейси чула от представителя им, че днес ще има арест
заради историята с интернета.
Здравей, Ана. Ти... - Недей. Нямам ти доверие.
Не ти вярвам, затова недей. - Чу ли за влизането с взлом?
Всъщност чух. - Смятат, че е демонстрант.
Камерите са го записали, но лицето му не се вижда.
Глупачка! Защо влизаш... - Нещо с мен не е наред. Знаете.
Да, така е. - Заради това.
Сложно е. - Убедена съм.
Не е каквото си мислиш. - Какво си мисля, Нейт?
Кажи ми.
Вижте. Като ненормална съм.
Каквото и да ми направихте, се справихте добре.
Добра работа. - Ана, нещо с теб не е наред,
но не знаем как... - Лъжеш. Искаш проекта.
Но проектът е мой. Мой е и го закривам.
Ана, какво си направила? - Някой да е викал поддръжка?
Трябват ни ключовете за склада. Ще го отворите ли?
Ана. - Нейтън.
Вече ви дадох ключа. Казахте, че веднага ще го върнете.
Не мисля, че... - Напротив. Стояхме точно тук.
Можете ли да отворите вратата? - Не и без ключа.
Ако сте изгубили единствения, ще ни е нужен преподавател.
Няма да се наложи. Ще го намерим.
Какви ги вършиш, по дяволите? Полудя ли? Нарушихме закона!
Гъмжи от полиция, а ти ни водиш някакъв посредствен селяндур!
А ако иде при заместник-ректора? А тя: "Брей, колко шантави неща!"
И правителството ни разследва заради някакъв проклет вирус...
Майната ти! Мозъкът ми е увреден, а вие не сте си мръднали пръста!
Мозъкът ти не е увреден, Ана. - Млъкни! Майната ви и на двамата!
Сър, тя е тук.
Здравейте, г-це Картър.
Не ми ли трябва адвокат? Арестувана ли съм?
Не, за бога. Само искаме да ви поразпитаме.
Имате право на адвокат.
Но в този случай трябва да прекосим целия град,
да попълваме купища документи и така нататък.
Доста отегчително е.
Елате.
Заповядайте.
Желаете ли фъстък?
Развивам теорията, че се разбира дали един мъж, във вашия случай -
една жена, е извършителят, в зависимост от реакцията,
когато разпитващият полицай предлага фъстък.
Не, благодаря. - Не?
Сигурна ли сте?
Както искате.
Как смятате? - Кое как смятам?
Издържахте ли теста ми с фъстъка, или не?
Само ви занасям. Извинявам се. Смайващо е колко мъже признават
за убийството на родителите си след предложен им фъстък.
"Желаете ли фъстък? - Убих майка си!"
Като фокус е.
Както и да е. Да преминем към работата.
Извинете ме. Много съм заета.
Знам. Трудно е да ви хванем. Имате странен график.
Така е с повечето студенти, но... - Може ли да дойда друг път?
Хвърлете един поглед. Кажете ми, ако ви е познато.
Какво е това? - Ще бъда откровен с вас.
Не издирваме създателя на червея. Знаем, че вие сте го написали,
но не знаем какво е предназначението му.
Я стига! Помислихте си, че 800 млн човека
ще ви помагат за домашната работа и това ще остане в тайна?
Не бях много добре.
Но нямам представа какво гледам.
Аз съм химик, не програмист. - Само искаме да знаем
какво представлява, г-це Картър.
Анархия? Пречка за функциониране на системата?
Участвате ли в това? - Нямам представа.
Приятелите ви... - Те не са ми приятели.
Защо не попитате тях?
Днес сме се събрали тук поради една-единствена причина.
Над 18% от студентите са учени.
Ставаме съучастници в убийство, ако позволим това да продължи.
Ана! Това е Ана, за която ви разказвахме.
Тя е американка. - Това обяснява нещата.
Накрая реши да не се присъединиш? - Очевидно.
Макар че нееднократно ти дадохме възможност.
Какво е това? - Какво имаме тук?
Половин дузина лабораторни мишки. - Само мишки.
После - зайци. Но си оставила тази графа празна, Ана.
Какво правеше с тях? - Какво правиш с тях, Ана?
Според свидетели си внесла котка. Но къде е документацията, Ана?
Котка. Това не е законно, Ана.
Погледнато отвсякъде. Трябва да видите какво са създали.
Да видим ли лабораторията й? Имаме всичко нужно, Ана.
Ще спрем работата ти! - Спрете работата й!
Само се шегуваме, Ана!
Записките ми...
Какво ми има?
Здравейте. Оставих нещо тук. - Заповядай.
Ще пиеш ли чай? - С удоволствие.
Ана! Здравей. Как си? - Отлично.
Къде си? Можеш ли да се върнеш в лабораторията?
Само ви поисках обяснение. - Обяснихме ти толкова много пъти.
Ана, ти постоянно забравяш. Съжалявам.
Можеш ли да се върнеш в лабораторията?
Ана? - Довиждане, Нейтън.
Напротив. Спокойно. Издишай. Объркваш данните. Нейт?
Вземаме материя и я прекарваме през червеева дупка.
Прекарваме я непроменена. - Стойностите спадат много.
Трябва да действаме! - Просто материя. А ако...
Какво?
Нищо. - Нейт?
Дължиш ми един филм, готин тип такъв.
Добре. Три, две, едно...
Тестът очевидно е успешен. Данните са неубедителни.
Подмножествата са неопределени. Дупката стои отворена дълго време.
Има гравитационно изкривяване. Процесът трябва да спре на мига.
Имаме проблем.
Две, едно...
Ана, какво правиш тук?
Аз... Ти какво правиш тук?
Това е моята стая. - Как разбра, че съм тук?
Това е моята стая. Прибирах се. - Беше в лабораторията.
Как разбра, че съм тук? - Ана...
Как разбра, че съм тук? - Господи! Ти ми каза.
Ти ми каза, че си тук. - Спиш с Лив.
Не ми пука за това. Но ти не си глупав, Нейт.
Трябва да знаеш колко оскърбително е за мен. Мислех, че ти и аз...
Забрави за Лив. Ти си тази, която се рови из нещата ми.
Затова спри. Така и не осъзнахме колко зле ти се отразява това.
Колко зле ми се отразява това ли?
Губя разсъдъка си. Не се храня. Не пия вода.
Сънищата ми са безумни. Нямам спомени. Водя си записки.
Донесох ги. - Не ги искам!
Луда ли съм? Върша неща зад гърба си и...
Свали го, моля те. Ела в лабораторията.
Можем да ти обясним там. - Обясни ми сега.
Не, няма да помниш. Ела в лабораторията.
Лив е пренаписала алгоритъма. - Какво става с мен? Какво е това?
Какво е това? Защо не се храня? Защо не помня?
Обади се. - Не ме заплашвай.
Опитвам се да помогна. - Отговори на обаждането.
Искаш ли да ти се доверя?
Добре.
Ало. Не, в момента съм с нея.
Кой се обажда?
- Ще затварям.
Аз съм Ана Картър, американска гражданка.
Нещо не е наред. - Всичко ще се промени.
Хора, ние ще бъдем богове.
Прави разни неща със светлината... - Не изглежда както очаквах.
Човешката памет е сходна.
Наистина ли си ти?
Защо не се обадиш на майка си? Как е тя?
Как мина преместването? - Искаш ли да видиш един фокус?
Помислихте си, че 800 млн човека ще ви помагат за домашната работа
и това ще остане в тайна? - Губя разсъдъка си.
Наистина ли си ти? - Гледа ли ти се филм довечера?
Имам предвид да излезем да гледаме филм.
Ти си химикът. Каза, че ти трябват проби и тестове.
Снощи намерих нещо. Ще ти оправи настроението.
Никой не иска проекта ни.
Картата памет е недостъпна
На Луната. В трезора на банка.
Където и да е.
Ана? Къде е Нейт? Влез вътре. - Прострелях го. Трябва ми помощ.
Какво правиш? Не си простреляла никого.
Трябва да ми помогнете. Изгубих душата си.
Аз... Да! Приложих ви практиката с фъстъка.
Извинявам се. Вие сте г-ца Картър. Не знам защо се държа така.
Елате за показания. Надрусана е. - От червеевата дупка е.
Те са преспали! - Загазила ли сте?
Нищо й няма. Нали? - Изгубих душата си.
Видях го на записа. - Да. Хайде, да влезем вътре.
Не!
Ти си била. Ти си ми го причинила. - Проклета глупачка!
Хайде. - Не!
Ана, опитвам се да помогна.
По дяволите! Има какво да се желае по отношение на благодарността ти.
Нейт, намерих я сред тълпата.
Господи, какво ти е направила?
Изгубих разсъдъка си. - Не си.
Напротив, Нейт.
Виждам неща, които няма как да са истински.
Нараних се.
Нараних теб. - Наясно сме какво е станало.
Изгледахте ли записа? Това душата ми ли беше?
Това не е наука и не върши работа. - Помниш ли експеримента?
Да, помня експеримента. - Трябваха ни данни.
За компютърен модел. Но отворената дълго време дупка създаде вакуум.
Генераторът отваря червееви дупки. Те огъват време-пространството,
като образуват пряк път оттук. - Индуцирахме събитиен хоризонт
при изходната точка. - Черна дупка, привличаща обекта.
Гравитационното поле промени данните. Стойностите полудяха.
Помниш първия път, когато премина. После решихме, всички ние,
да използваме тези стойности. - Трябваше да намерим начин
да я спрем в наносекундата, в която ти преминаваш.
Трябваше... Да, стойностите спадаха.
Затова трябваше да се уверим, че се затваря тогава,
когато масата ми преминава.
Изключване на генератора с везна в мига, в който тя отчита тежест.
Идеята беше твоя. - Проведохме експеримента пак.
Преминах втори път. Но после...
След това аз... Какво стана?
Три, две, едно...
Какво? - Продължавай да гледаш.
Дупката стои отворена дълго време. Имаме проблем.
Там е изходната точка с везната изключвател.
Не избързваме ли малко? - Веднъж вече сме го правили.
Да, и циклите намаляват. Имаме минути, дори секунди.
Сега или никога. - Хайде, трябва да го направим.
Всичко е наред.
Добре. Три, две, едно...
Лив! - По дяволите!
Добре ли си?
Какво става, мамка му?
Какво съм аз?
Клонинг ли съм? - Не отново!
Ще ти покажем. - Какво стана? Клонинг ли съм?
Всеки път! Всеки път...
Господи! Не си клонинг! - Такава съм. Бяха две.
Химик си, тъпачке! Толкова проби взе!
Лив, тя не помни. - Да. Микроскопът е там.
И кажи на приятелката си този път да си го запише!
Господи! Стреля по мен!
Недей. Не е нужно да го правиш.
И сега какво? - Увеличи резолюцията.
Не работи както трябва. - Напротив.
Не показва нищо. Няма...
Сложно е. - Ти си аномалия. Квантова грешка.
Лив, не усложнявай нещата. - Писна ми да изкарва мен лошата.
Този месец почти не мигнах, докато измислях решението.
Добави и десетките пъти дневно в компанията на това безмозъчно.
И това, че стреля по мен! Откъде е взела пистолет?
При огъване на пространство и минаване отвъд събитиен хоризонт
ти пътуваш по-бързо от светлината. Така работи червеевата дупка.
Ти си светлината, която не успя да премине.
Това не е възможно. Аз съм повече от копие.
Така мисля. В момента мисля.
Имам емоции. Съществувам.
И ние не го разбираме. Ти си светлина.
Имаш фотонна маса. Имаш радиационна сигнатура.
Съществуваш. - Просто не съм истинска.
Не и в нормалния смисъл. Затова не създаваш спомени,
не се храниш и не пиеш вода. Затова сънищата ти са така...
Сънищата ми са живи. Сякаш гледам през нечий друг...
Кажете ми. Знам какво следва.
Здравей.
Извинявай, че те блъснах в уличката.
Целият ден беше просто...
Бях много изплашена.
Не помниш, нали?
А тя? - Тя има маса.
Тя...
Тя съществува. Тя е истинската Ана.
Не... Глупости! Не говори така!
Как може да не съществувам? - И на мен не ми е лесно.
Чувствам празнина. Сякаш нещо в мен липсва.
Да, например душата ти.
Храня се. Всеки ден се разхождам.
Помня какво правя.
Помня какво правиш ти.
Преминах.
Истинска съм.
Всичко ще се оправи. Ще успеем.
Знам. - Не се натъжавай.
Ще проработи.
Алгоритъмът е пренаписан. Ще говоря с нея.
Имаш предвид с мен.
Засега може ли да не...
Какво стана? Вие двамата? Просто така?
Ана, луд съм по теб. От толкова отдавна.
Защо избра нея, а не мен? - Защото ти не си истинска.
Можем да го оправим. - Ще отворим пак червеевата дупка.
Пренаписаният код не се определя от размер, а от маса.
Нямаш маса и можем да те изпратим. - Къде?
Няма да отидеш никъде. Никъде конкретно.
Все едно да строшиш огледало.
Отражението ти не отива никъде. Просто изчезва.
Искате да ме убиете. - Не си жива, за да те убием.
Ти си мое отражение. Ще отвориш очи и ще бъдеш тук.
Истинска съм. Съществувам. Боже мой!
Съществувам! Не искам да умирам!
Мамо... Толкова много те обичам.
Просто не ти го казвам достатъчно. - Скъпа, не ставай глупава.
И аз те обичам. Добре ли си?
Мамо, помня толкова много неща.
Помня къщата...
От времето, когато татко все още беше вкъщи.
Помня мириса на масло за дърво, идващ от мебелите в кабинета му.
Спомняш ли си? - Разбира се.
Спомням си. Спомените са прекрасни.
Получи ли пратката ми? Помниш ли как свиреше на пиано с мен?
Да.
Как може да не съм истинска, след като помня тези неща?
Защо? - За да го имаме на запис.
За да го пуснем на татко. Помага му да си спомни.
Готова ли си? Както се упражнявахме.
Така ли? - Да, точно така.
Не спирай, Ани. - Разбрано.
Мамо? Извинявай.
В момента го слушам.
Утре ще ти се обадя. Обичам те.
Мамо! Обичам те! Толкова много те обичам!
Мамо...
А направеното от мен? Спомените и нещата, определящи същността ми.
Те са мои, не твои.
Всички неща, които си направила, са тук.
Не мога ли просто да остана тук?
Моля ви. Мога да спя вътре. Дайте ми един последен...
Няма да помниш случилото се. - Вече опитахме.
В началото те държахме тук. - Изглеждаше безопасно.
Но ти забравяше всичко. - Всичко.
Беше ужасяващо. Нарани се. - Нарани нас.
Не можахме да направим нищо. - Беше по-лесно да те пуснем.
За теб беше просто... - Ужасно. Усещах го всеки ден.
Добре ли си?
Не съвсем.
Знам.
Да, вероятно е така.
Страх ме е.
Какво?
Да.
Виж ни само. Седим си като обикновени хора.
Като че ли трябва да кажа нещо проникновено.
Ако бях в твоето положение...
Ако бях на твое място, не знам дали бих могла да го направя.
Не мисля, че бих могла.
Напротив.
Благодаря. Ти си гаднярка.
И ако аз смятам така, значи и тя е на това мнение.
Давайте.
Поразете ме.
Три, две, едно.
Наздраве! - А проектът?
Закриваме го. - Не! Защо?
Как може да спираме прогреса? Налице е. Знаем, че е възможно.
Някой друг ще го открие. - И да сме ние? Дори след...
Именно! Обявяваме ли колите за незаконни
заради катастрофите, или тока - заради екзекуциите?
ЯМР изследването в четвъртък ще ни даде някаква яснота.
След това продължаваме напред. Нарича се прогрес.
Наистина ли вярвахме, че няма да има спънки?
А червеят? Разследването. - Мога да натопя всеки.
Просто ми трябва някой с мотив.
Остават ни още безброй тестове, но трябва да продължим напред,
а за целта ни трябват пари. Финансиране!
Каза, че пак имаш презентации. - Да, но...
Чудесно. Помните ли всички яки неща, които щяхме да правим?
Наблюдавайте. Всичко ще се промени.
Защо не внимавате? Да хапнем нещо.
Умирам от глад.
Хайде.
Беше изумително.
Нали? Как умело боравиш с клавишите.
Добре ли се справих? - Беше поразителна.
Това е най-хубавата част.
Можем да превъртаме назад и да го слушаме пак и пак.
Мога ли да го дам на татко? - Разбира се. Когато се върне,
можеш да направиш всичко.
Натисни тук, за да го изключиш.
Всичко ще се промени
Превод и субтитри ХРИСТО АЛЕКСАНДРОВ
Сценарист и режисьор КИЙР БЪРОУС
Продуцент ДЮДОНИ БЪРОУС
Оператор ГЕРИ ФЕСБЕНТЕР
Музика ЕДУИН САЙКС
АНТИМАТЕРИЯ
Участваха: ЯЙСА ФИГЕРОА ТОМ БАРБЪР-ДЪФИ
ФИЛИПА КАРСЪН НОА МАКСУЕЛ КЛАРК
ДЖЕЙМС ФАРЪР ЙОЛАНДА ВАСКЕС и др.