Какво ви показва огледалото?
Какво виждате в него?
Добре позната приказка.
Как Снежанка побеждава Злата кралица Ревена
и заема мястото си по право на трона.
Обаче има и друга история, която не сте чували.
Тази, която предхожда щастливия край.
Л О В Е Ц Ъ Т ЗИМНИ ВОЙНИ
<<< УНАКС ТИЙМ < 2016 > UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Владислав Владев & parler
Просто една пешка? - Дори тя може да свали царство.
Стига си ме разсейвала.
Горката пешка. Зъл цар.
Тъжна история. Но последната дума...
Кралицата ще има последната дума.
Кралицата взема краля.
Мислеше си, че това е само игра?
С огледалото в нейни ръце, Ревена била неуязвима.
Завладяла кралството ни, както други преди това
и други като нашето в бъдеще, заедно със сестра си Фрея.
Обичаш ли го? Истински?
Да, обичам го. Твой ред е.
Защо ли да си правя труда? Винаги побеждаваш.
Защото ме оставяш да победя.
Навярно си моята слабост.
Добре тогава. Царицата взема топа. Шахмат след три хода.
Учи се от загубите си, Фрея. Твоят ден ще дойде.
Щом се пробуди магията в сърцето ти, няма да има невъзможни неща за теб.
Няма да се случи, знаеш. Не съм като теб.
Всички жени в рода ни са надарени, Фрея.
С времето ще откриеш източника си на сили, както направих самата аз.
Ще видим.
Какво има? - Носиш детето му.
Не знаеше ли?
Обещан е на друга. - Не я обича.
Годежът им е потвърден и не може да се разтрогне.
Ще се отрече от теб и дъщеря ти.
Не би го направил. - Фрея, не искам да злословя.
Просто искам да те предпазя.
Ще останеш изненадана от развоя на събитията.
Наясно си с много неща, Ревена.
Обаче не всичко знаеш.
Опасявам се, че грешиш.
Фрея не повярвала на сестра си.
Любовта би могла да заслепи всеки.
Когато дъщеря й била на няколко седмици,
доверието на Фрея било възнаградено.
Любимият й изпратил писмо.
Щял да се противопостави на семейството си
и да се ожени за нея тайно в кралската градина.
Щели да вземат детето си и да напуснат кралството.
Фрея, недей.
Нямах друг избор. Не ми оставиха друг избор, Фрея.
Обзета от гняв и тъга, Фрея напуснала сестра си,
за да потърси свое кралство в земите на далечния север.
Там хората щели да треперят при споменаването на името й.
Тя не успяла да отгледа свое дете, затова на негово място създала армия.
Бързо, момче!
Ерик! Бягай!
Хайде!
Фрея превърнала плодотворните земи на север в ледена пустош.
Там тя изградила своята крепост и управлявала като Ледената кралица.
Късметлии сте. Сега сте заедно с мен.
Повече не ще узнаете що е страдание.
Страх ли те е? - Не.
Защото ти липсва баща ти?
И майка ти? - Да.
Как се казваш? - Тал.
Тал.
Любовта е лъжовна.
Измама, с която подлеците си играят със слабите и наивните.
Избийте я от главите си.
Никога не позволявайте да отслаби ума или волята ви,
защото в кралството ми има един закон. "Не обичайте."
Любовта е грях, който не ще простя.
Да не чувам повече за семейство и любов.
Илюзиите не са ви присъщи. Освободих ви от тях.
В замяна на този си дар искам само едно.
Вашата вярност.
Ще се обучите. Ще станете безчувствени.
Ще станете моят елит. Моите ловци.
Нищо няма да ви спре.
Бийте се!
Давайте!
Така децата отраснали като войници, ставайки едно цяло с оръжието си.
Обтегнете тетивата!
Прицелете се! Стреляйте!
Стража?
Момчето и момичето. Кои са? Как се казват?
Кои точно? - Най-добрите.
Ерик и Сара, кралице.
Уплаших ли те?
Не знаеш ли, че никога не пропускам?
Доведоха нови деца.
Крайно време беше.
Хайде, деца. Слизайте.
Хайде. Размърдай се.
Излизайте!
Хайде! Не се мотайте!
Какво правиш там?
Знам кой живее тук. Страхувам се от нея.
Да, понякога става доста сърдита. Знаеш ли какво правя аз?
Не допускам другите да знаят какво си мисля.
Как успяваш? - Можеш ли да гледаш сърдито?
Изобщо не е зле. А какво ще кажеш за това?
Така е по-добре. Изражението ти за битка е.
Правиш ли го, когато е край теб, няма да знае какво си мислиш.
Направи го и всичко ще е наред. Хайде, идвай.
Кралицата изпратила армията си срещу кралствата на север.
Битка след битка те се връщали победители.
Поне тези, които останали живи.
Справихте се добре, деца мои.
Добра работа.
Не се движеше из сенките.
А ти губиш равновесието си.
Какво правиш? - Не можеш ли да отгатнеш?
Омъжвам се за теб.
Принадлежеше на майка ми. Единствената ми ценност.
Живея заради нея.
Сега ще живея заради теб.
Как ще живеем един за друг на подобно място?
Погледне ли ни Фрея и ще научи. Какво ще правим тогава?
Почти се съмна. Събери си нещата и чакай на двора.
Ще ни залови, а може би не ще успее.
По един или друг начин ще бъдем свободни.
Обичаш ме, нали?
Да, обичам те.
Готов съм да дам живота си за теб. Никога не ще те изоставя, кълна се.
Историята ми е добре позната.
Момичето отива тайно да се срещне с любимия си.
Чудно как ли ще свърши този път?
Дадох на двама ви всичко.
В замяна на това ме предадохте.
Заради любовта? - Водихме битките ви.
Сторихме достатъчно. - Моля ви, пуснете ни, кралице.
Не ме молете. Проява на слабост е.
Вие сте слаби.
Искате да си тръгнете?
Добре, доближете се един до друг. Стига да ви е възможно.
Успеете ли, ще ви пусна.
Едва ли ще ви е непосилно. Все пак любовта не знае граници.
Поне така съм чувала.
Разкарайте го от погледа ми.
Имало едно време двама, които се влюбили един в друг.
Обаче такива неща не траят вечно.
Сърцето е нещо, което изневерява.
А любовта... Тя е нищо повече от една приказка.
Дните ставали години.
Кралството на Фрея се разраствало,
докато сестра й Ревена била сразена от Снежанка и Ловеца.
Обаче злото никога не може да бъде победено.
Седем години по-късно... В кралството на Снежанка.
Спрете!
До после, скъпа моя.
Ваше Височество. - Недей така официално, приятелю.
Как успяхте да ме откриете? - Не беше лесно.
Нион.
Казал си му? - Даде ми гърне злато.
Глупости, платихме му три монети. - Само толкова ли?
Три на всеки.
Ти кой си? - Гриф. На вашите услуги.
Събирам чужди дългове. Негов брат съм. - Доведен брат. Обща е майка ни.
Съпроводи ме.
Дойдох по въпрос от голяма важност. - Да беше потърсил тогава важни хора.
Огледалото изчезна.
Смятахме, че черната му магия си е отишла с Ревена. Грешали сме.
В огледалото се е криело зло, чиято сила е растяла с времето.
Снежанка се закле да отърве кралството от него,
преди мракът му да е станал несломим.
Преди седмици нареди да го отнесат в светилище, но никой не се завърна.
Не бих могъл да помогна. - Най-добрият ловец в кралството си.
Огледалото е обладано от злото и не бива да попада в грешни ръце.
Снежанка мисли, че ще го открия? - Нарежда ти да го намериш.
Ще го отнесеш да мястото, където злото му да бъде удържано.
Приемаш ли? - Да, приема.
Ще има и награда. - Не желая награди.
Ерик, Снежанка не е добре.
Огледалото... Не спираше да гледа в него.
Чуваше как я зове. Заради това го махна от двореца.
Какво беше това нещо?
Разположете войските си на северната граница.
Защо? Какво ти е известно? - Фрея. Кралицата на Севера.
Тази сова беше неин шпионин. Сега знае за огледалото.
Попадне ли в ръцете й, всичко скъпо за нас ще бъде обвито в лед.
Преместете войските на север.
Защо сте още тук? - Партньори сме.
Не, бъркате се.
Аз също съм човек на Снежанка. Двамата сме. В беда ли е, ще помогнем.
Кралице моя, Вардхал е превзет.
Това беше последната крепост. Цялата бяла пустош ви принадлежи.
Победихте накрая. - Дали?
Още нищо не е приключило.
Тук ли е краят на света или има още? - Югът не ще бъде покорен, кралице.
Снежната пустош е толкова необятна... - Известно ли ти е, че Ерик е жив?
Знаеше ли?
Как бих могъл? Кълна се, хвърлих тялото му...
Няма нищо. Още по-добре е.
Има нещо, което той търси.
Искам го.
Огледалото на сестра ми. Крие в себе си огромни сили.
С него бих постигнала много неща.
Ще освободя всяко едно дете.
Ще спася всички деца, също като теб.
Армията ми от ловци ще се увеличи, докато нищо не може да я спре.
Сам виждаш, че нищо не е приключило.
Подготви ловците.
Дошли са оттук. - Очевидно. Води към северния път.
Оттам направо към светилището. Не е нужно да си ловец да го знаеш.
Нион, кой съм аз?
Говоря с пръстта. Чувам я как ми говори.
Добър е колкото теб, Гриф. - Не ставай глупав.
Ще тръгнем на север. - Всъщност са тръгнали на запад.
Северният път минава през равнина, а там няма къде да се прикрием.
Западният път минава покрай гора. Там ще нощуваме и там ще ги открием.
Очевидно... - Тихо, пръстта отново говори с мен.
Какво ти казва? - Че приятелят ти е идиот,
който не би изкарал и ден, и трябва да се връща.
Съгласен съм. - Не се връщам без наградата си.
Търсиш злато, но ще намериш единствено гибелта си.
Да не изпадаме в драматизъм. - Да, но има някаква истина.
Да го приемем като предупреждение.
Не се боя от Фрея или студа. - Ей, не го казвай така силно!
По-глупави сте, отколкото съм мислел.
Ужасия. Кой би могъл да ги нападне?
Бъдете нащрек, може да са наоколо. Оглеждайте се за следи, кръв, всичко.
Махайте се!
Използвали са собствените им стрели и мечове.
Взаимно са се избили. - Но защо?
Хора на кралицата са.
Огледалото е било тук.
Това определено не е тяхно.
Отраснал съм в мините. Струва невиждано много.
На когото принадлежи, държи огледалото.
Трябва да го открием преди Фрея.
Какво е това?
Да се махнем от пътя.
Търся една информация. - Няма да получиш много за това.
Попаднахме по пътя на избити кралски войници. Да знаеш нещо?
Минаха оттук преди няколко дни. Не се отбиха, защото не бяха жадни.
Някой последва ли ги?
Дай ми и една бира.
Ще го приема за отказ. Приятен ден.
Доста е придирчива към клиентелата си. - Ще имаш повече късмет с твоя вид.
Някога да си виждал женско джудже? - Не, не мисля.
Ужасно противни са. - Грозните са най-добрите.
Да приемем, че е всеобщо мнение. Как тогава се възпроизвеждате?
Предимно по случайност. - При оскъдно осветление.
Твърде много пиене. - Хайде, пий.
Погледни онзи на вратата.
Доверете ми се... - Какво?
Доста сте далеч от дома си. - Да, отседнахме за през нощта.
Тези твои деца ли са? Госпожата е голяма красавица.
Какво каза? Не, няма да го търпя!
Дръж си езика зад зъбите, за да не го изгубиш.
Така ли било? - Не бива да се боиш от мен.
Бяхме ли двамата само, щях да се притеснявам.
Този тук не става за нищо. - Не е вярно.
Но това е без значение, защото сме с него.
Ще ви разпори като сърна без да му мигне окото.
Защото този човек тук е Ловеца.
Истина ли е? Наистина ли си ти?
Да, аз съм.
Работата е там, че всички сме ловци.
Съжалявам. - Не се тревожи.
Почакайте, един момент. Няма ли да поговорим?
Наричаш себе си ловец?
Очаквах повече от човека дръзнал да предаде кралицата си.
И за какво? Любовта на безгръбначна жена?
Някога името ти е значело нещо, но тези дни отдавна са отминали.
Готов ли си да умреш? - Достатъчно видях.
Кажете на Фрея, че умрях свободен. - Нея не я е грижа как ще умреш.
Никой не се интересува как ще умреш. Забравена страница от миналото си.
Отстъпете! Изтеглете се!
Пораснал си. - Сара?
Здраво си завързан. - Жена ли ти е или какво?
Не може да е истина. Мъртва е. - Мъртва?
Това ли си казал на всички, жалки съкрушени вдовецо?
Тази история навярно е насълзила доста хубавици.
Като нищо не само очите им да са се подмокрили.
Не, мъртва си. Видях те как умираш.
Не може да е истина. Не си тук.
Призрак си.
Освен ако не съм мъртъв аз.
Жив ли съм? - Да.
Трябваше да си мъртъв. Удариха те в главата 6-7 пъти.
Да, седем бяха. - Доста бой яде.
Тогава това е... - Не сънуваш.
Тук съм.
Смяташ, че съм забравила?
Да не мислиш, че съм простила?
"Винаги заедно", това каза ти. Обеща никога да не ме напускаш.
Закле се.
Накрая избяга. Видях те да се биеш и да бягаш.
Не това се случи, Сара. С очите си видях как Тал те убива.
Видях го, иначе не бих те оставил. - Аз пък видях как ме изостави!
Най-добре от всички би трябвало да знаеш, че Тал не би ме убил.
Недей. - Сара, кълна ти се...
Държа ме в подземието си седем години.
Когато най-накрая успях да избягам, си дадох дума да те открия.
Отне ми доста време, но ето ни заедно.
Съпруг и съпруга.
Наистина ли вярваш, че съм те изоставил?
Да.
Още имаш слабост в равновесието.
Има и друг нож? - Трябваше да ти кажем.
Има още два малки в левия си ботуш.
Това е без значение.
Ако съдбата ми е да зърна за последно лицето ти, тогава съм благодарен.
Би трябвало да е последното, което ще видиш.
Не ми харесва. Изобщо не ми допада.
Кралице моя. - Никакъв огън.
Никакъв огън!
Всичко е наред.
Какво ще стане, ако докопа огледалото?
Не мислиш ли, че имаме да обсъждаме други неща? Нас например?
Не. Какво ще се случи?
Ще бъде всесилна.
Къде е конят ми? - Отпратих го.
Защо си го направила? - Конете оставят следи.
Не бива да се движим по пътя.
Ще ни придружиш? - Не, вие ще дойдете с мен.
Щом така искаш да си мислиш, добре.
Доколкото виждам, хленчещата ти банда се справя отлично без мен.
Каквато и сила да крие огледалото, Фрея ще я овладее.
Ще го открием и върнем в светилището.
След това пътищата ни се разделят завинаги.
А сега ми разкажи за това.
Ще стигнем Калън по здрач. Там има пазар, където да продадат огледалото.
Щом врагът ползва диамантени стрели, не му е нужно да го продава за пари.
Не харесваш ли плана ми, върви си. - Очарователна си!
Ти също може да си вървиш, но това няма да ме нарани.
Все още си моя жена.
Бяхме измамени.
Ледената стена на Фрея ни показа каквото иска да видим.
Почакай. Ако се окажа прав?
Не заслужаваме ли втори шанс? - Не би имало значение.
Пак ще ме напуснеш. Заблуждавахме се, защото бяхме слаби и наивни.
Няма надежда за любовта ни. Любовта свършва с предателство.
Винаги е така.
Не ти вярвам.
Стойте! Не мърдайте!
Изглежда ми познато. - Капан на джуджета.
Ще е необходимо повече от това, за да се хване...
Недей!
Какво? Беше неочаквано! - Всеки скрит капан е неочакван.
Не си следотърсачът, за когото се мислиш.
Бях малко разсеян.
Дорина, хванах нещо. Уловът на деня.
Господи, не!
Да не си посмял, сладурче. Не искам да разкрася това хубаво лице.
Добре.
По дяволите! - Ще умрем, нали?
Дори не се познаваме. - Какво трябва да знаете, джуджета?
Само като ви гледам и ми се повдига. - Млъквай, разплута бабке.
Млъквай, дебел глупако. - Целуни ми задника, мръсницо.
Целуни моя, боклук. - Жалко.
Госпожо, нямаме нищо против вас. - Търсим едно огледало.
Нямам огледало. - Личи си.
Сега вече ще си го получиш... - Не! Достатъчно.
Кажи ни какво искаш? - Да маршируваш гол пред мен.
Но понеже си стеснителен, ще се задоволя с парите ти.
Искаш парите ни? Прости ни, но имаме само това.
Знаеш ли какво е? - Огромен диамант, не съм сляпа.
Откъде го взе? - Свалиш ли ни, ще ти кажа.
Дорина? - Идвам, г-жо Бромуин.
Дръж ги под око. Убий джуджетата, ако се разплямпат.
Или прави каквото искаш.
Не го режи.
Жаден ли си? Мога да ти донеса вода.
Да, благодаря. Тоест не. Не искам нищо от вас.
Добре, рибки мои, имам предложение за вас.
Примирие? - Примирие?
Включва ли да си увия ръцете около врата ти?
Да, примирие.
Диамантът ти... Взел си го от златно копие, нали?
Така е.
Гоблини. - Гоблини ли?
Гоблини? Пълни глупости.
Смяташ да повярваме на това ли?
Очаквам да седиш там, да гледаш глупаво и да мълчиш.
Гоблините съществуват. Най-добрите крадци. Много са алчни.
Искаме да хванем един. Говори се, че имат брони от злато.
Къде да ги открием? - Не е далеч.
Крият се в гората до река Дориан. От северната страна на светилището.
Говори се, че там държат съкровището си.
Злато, сребро, диаманти, докъдето поглед стига.
Бляскавото ви огледало може да е там. - Светилището достъпно ли е оттам?
Не знам. Може би. - Ще ни покажете ли пътя?
Това е предложението.
Никой не е излизал жив от гората.
Но вие, големите, изглеждате ловци. И знаете как да въртите меча, нали?
Ще отидем заедно. Вие вземате огледалото,
а аз и Дорина ще напълним джобовете си с плячка.
Договорихме ли се?
Да.
След като убия тези двамата. - Какво? Не!
Чакай. - Защо?
Не знам. Предполагам, че ги харесвам.
Харесваш джуджета?
Г-жо Бромуин, къде е г-н Бромуин?
Мъртъв е, Слава богу. - Как умря?
Избоде си очите ли?
Продължавай да говориш и ще разбереш.
Съжалявам за одеве. Щях да приема водата.
Изглеждаше жаден. - Да, бях.
Понякога ожаднявам, ако е горещо или съм бягал.
Аз също. Или понякога, ако ям солено.
Като печено пиле. - Пиле.
Знам защо не говориш. - Така ли?
Забеляза искрите между мен и г-жа Бромуин.
Не знам какво да кажа. Мой тип е. - Гръмогласна и гневна?
Свикнал съм с това, нали? - Сигурна съм, че ще си живеете добре.
Да, но има един проблем.
Друга жена. По-висока, макар и не толкова красива.
Изглежда е прекалено умна да си губи времето с теб.
Помня, че веднъж бяхме уловени в мрежа.
Случи се доста отдавна.
Ти ли си героят във всичките ти истории?
Защото съм много смел.
Ще те спася от удавяне. - И как очакваш...
Водите тук са непредсказуеми. Не бях аз.
Много си недодялан.
Ти също.
Пристигнахме.
Господи! Хайде!
Какво намери? - Кремък и стомана.
Кръвта им мирише на катран.
Виждаш ли? Бронята е златна. - Да.
Гоблините не съществуват.
Погледнете.
Гледайте да не се намокрите. - Това е лудост.
Радвайте се на моста, който ще ви преведе.
Избили са се едни други. - Също като войниците на кралицата.
Какво ще правим сега? - Ще вземем това, за което сме дошли.
Покрийте огледалото и не поглеждайте в него.
Проклятие!
Огледалото, бързо.
Тежичко е. - Нищо не виждам.
Буташ ме.
Отмести се, нищо не виждам. - Не ти трябва, аз виждам, отпред съм.
Не ме настъпвай. Наклонете го. Това е.
Тежи. - Млъквай.
Видя ли това?
Никога не съм го свалял.
Да се махаме оттук.
Хайде!
Върви!
Отнесете огледалото в светилището.
Елате ми.
Не.
Трябва ми огън. - Побързай.
Не пропускай. - Никога не пропускам.
Той ни спаси.
Ерик?
Плачеш ли?
Трябва възможно най-скоро да се отървем от това нещо.
Светилището е на два часа път оттук. Предлагам да го отнесем през нощта.
Пълнолуние е. Ще ни осветява пътя. - Не. Не знаем какво дебне в мрака.
Съгласна съм. - Майната ти.
Нищо не може да ни победи. - Да, така е.
Залових ви в гостилницата. - И аз също ви надвих.
Тръгваме призори тогава. - Лека нощ.
След светилището ще отидем в миньорското градче.
Бижутерите винаги купуват. С Дорина ще направим цяло състояние.
Къде е тя? Къде е Дорина? - А Нион?
Погледни ги.
Харпия. - Това се нарича делфиниум.
Лекува хемороиди и зъбобол.
А как се казва това?
Това е просто цвете.
Според мен е красиво. - Мисля, че ти си красив.
Така ли? - Да.
Ако си търсиш благодарностите, имаш ги, но нищо повече.
Какво точно се предполага да направя?
От теб зависи. - Не.
Трябва да избереш какво да направиш.
Само чаках мъжът да премине изпитанието. И ти го премина.
Така че трябва да те обичам. Обаче няма да го направя.
Копнея за себе си. Не за теб.
Така че ме остави на мира.
Не мога. Никога не ще те изоставя. - Остави ме!
Остави ме. - Сара, спри.
Тази, която обичаше, е мъртва.
Дори не помня какво е чувството да съм нея.
Не сме молили за греховете си. Не сме молили за този живот.
Ерик, извърших ужасни неща.
Непростими неща. - Знам.
Аз също. Може би не заслужаваме прошка.
Но някой друг трябва ни съди. Достойни сме един за друг.
Ерик...
Ерик?
Приближи се.
По-близо.
Убий.
Да.
Убий за мен.
Какво правиш?
Откровена ли си?
Ерик... - Сърцето ми винаги е било твое.
Ако това е било игра за теб, приключи я сега.
Откровена ли си?
Ловецо, какво е това? - Горе главата, братко.
Ерик. Моят Ерик.
Липсваше на кралицата си. - Не си моя кралица, Фрея.
Винаги ще съм твоя кралица. Не е ли така, Сара?
Виждаш ли... Ти я изостави, Ерик.
Но не и аз.
Избавих я от отчаянието.
Превърнах я във върха на копието си, моята закалена стомана.
Покори редица кралства и постави мъже като теб на колене.
Тя е всичко, което ти не си.
Трябваше само да я пратя и ти да я заведеш до огледалото.
Жалка картинка си.
А тези какви са? Джуджета.
Същински деца. - Доста далеч съм от дете, кучко.
Очарователно.
Донесете ми огледалото. - Първо ще трябва да ме убиеш.
Не, няма.
Дорина, не!
Знаеше го, нали?
Предаде те, а ти все още й прощаваш.
Научи урока ми най-накрая.
Коравосърдечна си, Ледена кралице. Погребваш света в леден гроб.
Въпреки всичко любовта ще устои.
Може би си прав. Да проверим ли?
Убий го.
Мъртъв ли е? - Така мисля.
Какво ще правим? - Извади я.
Давай!
Едно... две... - Побързай!
По дяволите, боли.
Не мога да повярвам, че пропусна.
Сара никога не пропуска.
Да не си изгуби ума? Предаде ни.
Ерик, тя не е Купидон.
Съмнявам се, че стрела в гърдите е израз на любов й.
Налице е мащабен план, приятели.
Виждам го все по-ясно.
Удар в главата. Осми по ред.
Тя никога не пропуска.
Аз съм два пъти по-бясна от теб.
Дорина беше единствената ми приятелка, но трябва да приемем фактите.
Сара не е на наша страна. - Не е нужно да вярваме в едно и също.
За какво точно са тези?
Ще ти намекна. Няма да ги носим на гръб.
Тогава какво ще правим? Ще вървим до замръзналия север,
за да се изправим срещу зла магьосница и армията й?
Да.
Добре, бройте и мен.
Тал, отнеси джуджетата в залата, а огледалото в храма ми.
Добре дошла у дома, Сара.
Фрея.
Ела при мен.
Изречи словата.
"Годините може да са нечестиви за тези, които се скитат сами.
Но когато в огледалото погледна, виждам себе си, каквато щях да стана."
Да.
Огледало, огледало на стената, коя е най-красива на земята?
Не се отдръпвай от мен.
Ти зададе въпрос. Огледалото отговори.
Ревена, как е възможно? Не си ли мъртва?
Да.
Не.
Нещо между живота и смъртта.
Станала си много прозаична, Фрея.
Най-добре от всички би трябвало да знаеш.
Това е добър съд.
Напуснах тялото си и влязох в огледалото.
И там останах.
Станах част от него. Затворена.
Докато ти не ме освободи.
Чака ни много работа, сестричке.
С теб и армията ти на моя страна ще си върна отново кралството.
Снежанка ще коленичи пред мен.
Ще моли за милост.
И тогава ще изтръгна сърцето й.
Доста по-голям е, отколкото си го представях.
Какъв е планът?
Имаш ли план? - Да.
Добър ли е? - Не, съвсем прост е.
Фрея ще бъде в храма.
Ще сляза от покрива, ще я намеря и ще я убия.
Ами Нион и Дорина? - Имам някой вътре,
който ще ви помогне да ги намерите. - Кой?
Дала си на ловците ми нови заповеди.
Не са ли по-добри?
Утре ще ударим на две вълни. Ще ги заобиколим.
Предположих, че ще си съгласна. Тактиката е по-добра.
Това е моето кралство. - Каза ли нещо?
Това е моето кралство. - Разбира се, че е.
Винаги ще бъде. Не бих оспорила управлението ти.
Но отвъд тези стени е моето кралство.
Моите владения.
Не забравяй какво ми дължиш.
Аз те направих каквато си.
Хайде, по-бързо.
Пази брат си.
Внимавайте!
Вървете.
Млъквай. Спри да плачеш, бебе.
Продължавай да вървиш.
Сестра ми няма вина, господарю. Като бебе я удариха в лицето с камък.
Двамата, елате с мен.
Трябваше ли да го удряш толкова силно? - Млъквай.
Много е тежък. Добре.
Ще го сложим тук вътре. Ще прикрием следите.
Много мърлява работа.
Ужасен план.
Деца мои,
това е денят, за който сте родени.
Ще се изправите срещу армия, която не е губила война.
Мъже, които...
...които са забравили...
...какво значи страх.
Ще ги накарате да се страхуват отново.
Армията на Снежанка и земите им ще бъдат мои. И децата им...
Децата им...
Защото аз съм кралица.
Аз съм кралица.
Затова ви обучих и отгледах.
Направих ви каквито сте.
Кой е това?
Здравей, Ерик.
Липсваше ми.
Стража!
Защо? - Защо ли?
Те са влюбени. Чак смърдят.
Не е ли това твоето кралство?
Да. - Нямаш ли закони?
Имам.
Тогава каква е присъдата ти?
Смърт.
Предатели. - Предатели на кого?
На старата кралица? На новата кралица?
Нарушихте закона. - Закона?
Забравихте ли кой ви обичаше? Майките и бащите ви.
Кой закон нарушиха те? Любовта не ме прави слаб.
Само тя ми дава сила. Не се ли бихме рамо до рамо?
Бяхме деца. Братя и сестри. Не се ли обичахме?
Бий се с мен. Ако умреш, ще е за нещо твое.
Защо се измяташ, Фрея? Заблуди нас, а сега и себе си.
Замълчи. - Защо не ни уби тогава?
Вместо това разби сърцето ми и я обърна срещу мен.
Хубавица.
Виждаш ли, Ловецо? Любовта няма да ви спаси.
Но аз знам.
Вече съм била мъртва.
Съжалявам. Ужасно съжалявам.
Нищо няма да ни раздели.
Ще ви подкрепя. - Ние също.
Недей!
Отдръпнете се.
Нищо няма да ви спаси, Ловецо.
Единственото, което остава, е болката!
Ревена, спри.
Достатъчно!
Не може да оставим огледалото. - Тогава ще се катерим.
Смятах, че съм премахнала слабостта от теб.
Мислех, че съм те направила силна.
Но ти си жалка, както винаги.
Да не си изгуби ума?
Как ме направи силна?
Как премахна слабостта ми?
Какво си направила?
Какво?
Не съм длъжна да ти обяснявам.
Напротив. Сама каза, че си нещо между този свят и огледалото.
Аз те извадих оттам. Сега си ми подвластна.
Кажи ми истината.
Огледало, огледало на стената...
Коя е най-красива на земята?
Ти, кралице, но не задълго.
Сестра ти носи бебе.
Дъщеря.
Ще порасне по-красива дори от теб.
Не може да искаш това от мен. - Аз не искам нищо.
Аз съм само отражение.
А ти вече си го решила.
Убий.
Убий за мен.
Аз я обичах.
Обичах и теб.
Ето защо съм по-силна от теб.
Остави децата ми намира!
Съжалявам.
Убих дъщеря ти и освободих най-голямата сила в теб.
Сила, която пропия в евтина сантименталност.
Мислиш, че не съм искала дете и да бъда обичана?
Тези неща не са за мен.
Призванието ми е друго.
Още ли мислиш, че любовта побеждава всичко?
Може би не всичко.
Само теб. - Готов ли си, Ловецо?
Да.
Какви късметлии сте.
Хайде.
Свободни.
Добре съм.
Добре ли си? - А ти?
Вижте слънцето!
Имало едно време една красива кралица,
чието сърце било разделено на две.
Но дори погребана под лед и сняг,
любовта оцелява.
Не си го и помисляй. - Добре.
Толкова ли лесно ще се откажеш?
Колко си глупав!
Земите на север били свободни
и кралството на Снежанка било в безопасност.
И така някои приказки се сбъдват,
но никога не свършват.
Превод и субтитри: Владислав Владев & parler
<<< УНАКС ТИЙМ < 2016 > UNACS TEAM >>>