КНИГА ЗА ДЖУНГЛАТА
Много странни истории са разказвани за тази джунгла,
но никоя не е по-странна от историята за Маугли.
Ти си най-неспособният вълк, когото съм виждал.
Ако клонът не беше се счупил, щях да успея.
Делиш се от глутницата. Не се ли научиш да тичаш с нея,
един ден ще станеш нечия вечеря.
Как беше? - Ето го Маугли!
Никога няма да влезе в Съвета. - Да вървим!
Мястото беше високо. - Вълците не се крият по дърветата.
Не мога да бягам с тях. Опитах се. Избрах погрешно дърво.
Беше сухо дърво. - Откъде можех да знам това?
Беше обрасло във фикус пумила. Щом го има по дървото,
то или е мъртво, или умира. Вълците знаят такива неща.
Да, но ако клонът не беше се счупил, щях да успея.
Разбирам, че не си роден вълк,
но не можеш ли поне да се държиш като такъв?
Когато го намерих, преди много години,
той бе просто дете, изоставено в гората.
Да хванем елена!
За да оцелее, му трябваше народ, който да го пази.
Затова го поверих на вълците.
Акела, справедливият и благороден вожд, прие Маугли сред своите.
Години наред.
Но проблемът бе, че вълците растяха бързо, а Маугли…
Да кажем, че не бързаше да го стори.
Маугли, вдигни ме високо! - Стига, не сега.
Отгледа го Ракша. Единствената майка, която познаваше.
Хайде да играем! - Не ми се играе, Сивчо.
Братя сме. Трябва да играеш с мен. Хайде да гоним мишки!
Как мина? - Пак ме хвана.
Ако е писано да стане, ще стане.
Кажете ми Закона.
Това е Законът на джунглата.
Правдив и стар като небесата.
Който вълк го спазва, ще живее,
пристъпи ли го - ще изчезне от земята.
Като фикус пумила опасал дърво,
Законът навред се простира.
Силата на глутницата във вълка е
и в глутницата е силата на вълка.
Скоро дъждовете спряха и настъпи сухият сезон.
Жегата обхвана джунглата,
обагряйки я в жълто, после в кафяво, а после в черно.
През тази година имаше незапомнена суша.
Дори махуата не цъфна.
Листото е мое!
Това е мое, мое, мое! Там има още…
Тук има камък! Не, само кал е. Тук има камък!
Мой камък! Никой да не го пипа! Там има друг.
Два камъка! Три! Скала на мира!
Примирието! Водното примирие! Водно примирие!
Още от много отдавна, покажеше ли се Скалата на мира,
настъпваше Водно примирие.
Сега ловуването до реката бе забранено,
защото, според Закона на джунглата, водата бе по-важна от храната.
Затова, в дни като този, тук се срещаха всички народи.
Не забравяй. - Никакъв лов.
Само си играй. - Само ще си играя. Разбрах.
Помни, не всеки тук е виждал човешко дете в джунглата,
затова се дръж добре. - Добре. Вече мога ли да отида?
Вземи и кутретата с теб.
Чакайте ме! - Хайде, Сивчо!
Вижте го този!
Моля. - Извинете.
Върви на два крака. - Не го зяпай!
Вижте, глиган! - И носорог.
И мангуста. Всички са тук. - Това паун ли е?
О, пръчка! - Моя е!
Харесва ми. - Сериозно, моя е!
Пусни ми пръчката! Водно примирие е!
Извинете. Беше неволно. Мога да уринирам върху раната.
Внимателно, моля. - Татко, какво е това?
Мисля, че е човешко дете. - Какво прави човешко дете тук?
Не забравяйте за примирието. - Знам Закона, самци.
Какво е това?
Странно! Странно! - Това е странно.
Маугли.
Какво беше правилото за твоите номера?
Вълците не правят така. - Без повече номера.
По-бодро, малкият. От теб ще направим чудесен вълк.
Ами аз? Ще бъда ли чудесен вълк? Чуйте как вия!
В някои глутници изтърсаците биват изядени.
Маугли, зад мен!
Стой зад гърба ми!
Всички идват до Скалата на мира. Толкова миризми за улавяне.
Но…
Не мога да не забележа, че днес тук има странна миризма.
Каква е? Миризмата, която следвам?
За малко да помисля, че е на човешко дете.
Маугли принадлежи към моята глутница, Шир Хан.
Маугли?! Дали са му име.
Откога осиновяваме хора в джунглата? - Той е само дете.
Лицето ми не ви ли напомня какво може да направи човекът?
Измества местата ви за ловуване и всички забравят Закона.
Нека ви напомня. Човешкото дете става човек,
а за човеците тук е забранено!
Какво знаеш ти за Закона? - Ракша!
Ловуваш за удоволствие, убиваш, защото можеш.
Никога не си познавал Закона. Детето е мое! Само мое!
Затова си върви там, откъдето си дошъл, изгорен звяр!
Тигърът знае кой владее тази част от джунглата.
Не е искал да отправя заплахи. Особено по време на Водно примирие.
Дълбоко уважавам законите, които ни държат в безопасност,
затова ви обещавам: нищо не трае вечно.
Дъждът ще се върне, реката пак ще потече буйна
и когато тази скала изчезне, примирието ще свърши.
Искате да го предпазите? Добре, но се запитайте:
колко живота струва животът на едно човешко дете?
Колко живота?
Кой би могъл да отговори?
Дъждът! - Вали!
Дръж го сухо, дръж го сухо! Бодлите се захващат за всичко!
Когато дъждовете се върнаха, Съветът имаше въпрос за обсъждане.
Много дни разискваха и спореха.
За какво си говорят според теб?
Досега никой не бе заставал между глутницата,
но заплахата на Шир Хан не можеше да бъде пренебрегната.
Маугли, не може да отиваш там!
Трябва да си върви! - Моля ви!
Вижте небето. Шир Хан може да нападне още сега.
Моля ви!
Тръгвам си.
Не искам някой да пострада. - Маугли, върни се в бърлогата!
Мястото му е при човеците. - Отгледахме го като свой.
Дори и така, Ших Хан ще го хване. - Акела.
Може би мога да ви помогна. Момчето е право.
Време е да намери човеците. - Не!
Аз го доведох при вас. Сега ще го върна, където принадлежи.
Няма да позволя! Той е мое дете! - Знаехме, че този ден ще дойде.
Той не познава друго семейство! - Ракша!
Само там ще бъде в безопасност.
Всичко е наред, мамо. Ще бъда наблизо. Ще ви посещавам.
Никога не забравяй това. Ти си мой. Само мой.
Където и да отидеш, както и да те наричат,
винаги ще бъдеш мой син.
Иска ми се да мога да ви кажа, че вълците биха победили Шир Хан,
но тази приказка не е такава.
Костенурките ме харесват. Може би и крокодилите.
Ами носорозите? Оставят ме да се мотая край тях.
Обаче носорозите спят изправени. Не мисля, че бих бил добър в това.
Костенурките или крокодилите.
Кое е по-добре? - Нито едното.
Какво искаш да кажеш? - Връщам те в човешко село.
Какво? Багира, не познавам човеците. - Ще ги опознаеш.
Казваше, че не трябва да приближаваме селата им.
Тогава беше различно.
Защо? Казваше да стоим далече от селата,
защото може да попаднем в капан, да ни изядат или ударят с камък.
Знам какво съм казвал.
Слонове!
Поклони се. - Защо?
Покажи им уважение. Слоновете създадоха тази джунгла.
Където направиха бразди с бивните си, потекоха реки.
Където духнаха с хоботите си, листата паднаха.
Създадоха всичко тук. Планините, дърветата, птиците.
Но не създадоха теб. Затова трябва да си вървиш.
Ами ако заживея с антилопите? - Не.
Или с мангустите? - Това не подлежи на обсъждане.
Това е домът ми. Не познавам хората. - Ще ги опознаеш.
Искам да остана в джунглата. Защо да отивам там?
Тук вече не е безопасно за теб. Преследва те тигър.
Само човеците могат да те опазят.
Не е честно. Не ми даваш избор.
Премълчаваш много неща. Не мисли, че не забелязвам.
Водиш ме, откъдето съм дошъл. Намерил си ме в джунглата,
обаче там ли ме връщаш? Не. Защо ме водиш в селото,
като си ме намерил в джунглата? И защо тигърът ме мрази?
Познава ли ме? Сякаш ме познава. - Долу!
И на биволите ли се покланяме вече?
Чуй ме! Това не е игра! Бягай към клисурата.
Какво говориш?
На север, дето нощем небето блести. Там ще те намеря.
Няма да направя и една крачка…
Бягай, Маугли!
Бягай!
Сивчо, какво има? Защо не излезеш да играеш?
Какво е това?
Защо трябваше да си тръгне? - Сивчо.
Не можехме да го предпазим. Трябваше да го пуснем.
И на мен ми липсва. По-важно е, че сега е в безопасност.
Влезте вътре!
Сигурно знаете защо съм дошъл.
Човешкото дете напусна джунглата.
Мислех, че съм бил ясен. Исках да го предадете на мен.
Вече не го укриваме. Напусна глутницата.
И може ли да попитам къде отиде?
При себеподобните си.
Значи детето е напуснало джунглата? - Точно така.
Вече нямаме причина за вражда.
И най-важното е, че между нас има мир.
Значи това беше.
Освен ако мога да го довлека обратно!
Акела!
Сега привлякох ли вниманието ви?
Не исках да става така. Беше толкова просто.
Поисках само едно нещо и вие отказахте да ми го дадете.
Това приключва сега. Разгласете навред!
Докато не получа детето, тези хълмове са мои.
Не се вслушахте в разума. Сега ще познаете страха.
Багира?
Здравей!
Можеш ли да говориш?
Някак си сладък, предполагам.
Искаш ли да отхапеш?
Хайде, ела тук. Всичко е наред. Не се бой.
Хайде.
Хей, плодовете са мои!
Върнете се!
Мои са!
Пуснете ги!
Ехо?
Кой е там? - Здравей, детенце.
Не се страхувай. Няма да те нараня.
Само минавам. Не искам проблеми.
Няма проблем. Само ли си тук?
Това не е хубаво. Никога не трябва да бъдеш само.
Чакам един приятел. Скоро трябва да дойде.
Мога да остана с теб, докато дойде. Нали няма да има проблем?
Ще те пазя. Само ти и аз, сладурче.
Коя си ти?
Каа.
Горкото, сладко дете.
Какво правиш толкова навътре в джунглата?
Това е домът ми. - Не знаеш ли какво си?
Аз знам какво си.
Знам откъде дойде.
Наистина ли? - Да.
Искаш ли да видиш?
Да.
През повечето време човеците стоят в селата си.
Далече от мрака на джунглата. Но понякога пътуват
и тогава пещерите им дишат в мрака.
Наричат го Червеното цвете.
Създадено от човека. Носи топлина и светлина.
И унищожение на всичко, което докосне.
Кой е този? - Странник, пазещ детето си.
В онази нощ Шир Хан уби човека,
но не и преди да бъде изгорен от докосването на Червеното цвете.
Побягна бързо. Не видя детето, което остави след себе си.
А това дете беше ти.
Пантерата те намери.
Горкото сладурче.
Искаш да останеш в джунглата?
Можеш да останеш при мен. Ще те държа до себе си.
Освободи се от страха.
Довери ми се.
Спокойно, хлапе. Няма защо да се вълнуваш.
Къде съм?
Това е пещера. Моята пещера.
Не помниш какво се случи, нали? - Не.
Спасих ти живота. Измъкнах те от челюстите на смъртта.
От прегръдката на смъртта, ако предпочиташ.
За твой късмет, новият ти любим герой,
намиращият се тук Стар Балу, тъкмо минаваше наблизо.
Нищо работа. Само ми кажи едно.
Можеш ли…
да се катериш? - Да.
Тогава да не губим време и да се залавяме.
С кое? - Отплатата, хлапе. Отплатата.
Каква отплата? Отплата за какво?
Длъжник си ми, хлапе. Длъжник си ми. Длъжник си ми.
По-бавно! - Ще ми се отплатиш.
Така е редно. Така трябва. Ще постъпиш както трябва.
Защото си ми длъжник. Ясно?
Ето я задачата ти. Виждаш ли златното нещо, което тече?
Нарича се мед. Това, което трябва да направиш за отплата,
е просто да се покатериш горе, да вземеш онова нещо там,
което издава смешен звук, и да ми го дадеш.
Шегуваш се, нали? - Не, не съвсем.
Може да се пребия. - Хлапе, хлапе.
Опитай се да разбереш. Аз съм мечка, затова трябва всеки ден да ям храна,
тежаща колкото мен, заради зимния сън.
Знам, че искам много, но аз не мога да се катеря, а ти можеш.
Наистина се нуждая от помощта ти. Зимата идва.
Нали не искаш да заспя и никога да не се събудя?
Тук има доста пчели. - Да, има няколко.
Но не се тревожи. Те не жилят.
Точно така, момче!
Жилят ме!
Добре. Бих го направил сам, но ме е страх от високото.
Пак се започна. - Защо не си гледаш работата?
Можеш да го направиш! - Просто ще избяга.
Няма. - Маймуните бягат, щом ги ужилят.
Той не е маймуна. Човек е. - Човек?
Да. Може ли по-тихо? Пречиш ми.
Всичко наред ли е там горе?
Леле, хванал е друга. - Чупката.
Това е човешко дете. - Човешко дете?
Не е маймуна? - Не е, човек е.
Никога не сте били по-застрашен вид, отколкото сте сега.
Справяш се чудесно! - Жилят ме!
Пак се започна. - Не е маймуна, Фред.
Човешко дете е. - Човешко дете?
Можеш ли да повярваш? - Няма ли да млъкнете?
Всичко върви фантастично, както виждам.
Ще успееш! Вярвай в себе си!
Ето! Хайде, малко остана!
Да, да!
О, да!
Фред?
О, да! Ексфолирай ме!
Каза, че не жилят. А как ще наречеш това?
Как са могли да го направят? О, сигурно са били женски.
Оттук изглеждаха като мъжки. Женските жилят.
Сложи малко мед на ужилванията. - Мед? Сериозно?
Да. Намажи ги, оближи ги. Ще ти стане по-добре.
Натурален мехлем. Мажа го навсякъде.
Благодаря. Значи вече сме квит?
Чакай малко. Как се казваш? Не се запознахме подобаващо.
Маугли. - Маугли?
Маугли е страхотно име.
Обзалагам се, че няма друг с това име.
През идните седмици трябва да събера много храна, заради зимния сън.
Ако останеш, ще ми бъдеш от полза. - Не мога.
Трябва да отида в човешкото село.
Защо пък там? - Нямам избор. Преследва ме тигър.
Наистина ли? Защо? - Защото съм човешко дете, ясно?
Просто ме остави на мира.
Маугли, приятелче, другарче, почакай, красавецо.
Багира каза, че трябва да отида в селото на човеците.
О, Багира. Познавам го.
Знаеш ли какъв му е проблемът? Винаги играе по правилата,
а понявга правилата трябва да бъдат, ако не нарушени, поне заобиколени
и преразгледани. Не мислиш ли? - Каза да отида в селото и ще отида.
Добре, да бъде както искаш.
Всъщност ще направя още по-добре. Сам ще те заведа.
Хайде, да вървим. Става късно.
Мечите нужди.
Забрави тревогите и кавгите.
Мечите нужди.
Какво е това? - Песен за хубавия живот.
Какво е песен? - Не си ли чувал песен преди?
Всички си имат песен. Вълците не пеят ли?
Не зная.
О, ние рецитираме Закона на джунглата.
Това е Законът на джунглата.
Правдив и стар като небесата.
Който вълк го спазва, ще живее,
пристъпи ли го - ще изчезне от земята.
Хлапе, това не е песен. Това е пропаганда.
Какво е пропаганда?
Малко остана.
Това ли е човешкото село? - Да. Познава се по Червеното цвете.
Обичат своето Червено цвете.
Червеното цвете не изглежда толкова лошо.
Така ли? Освободи ли се, унищожава всичко, което докосне.
Никога не си играй с него. Разбра ли?
Разбрах. - Добре.
Дали съм дошъл оттук?
Възможно е. Не знам, хлапе. Изглежда ли ти познато?
Не помня. Помня само живота с вълците.
Защо искаш да отидеш там?
Багира казва, че ми трябва народ. - Отново слушаме Багира.
Той ми е приятел, чу ли? А сега дори не знам къде е.
Не мога да повярвам, че напускам джунглата завинаги.
Мога ли само да кажа, че това, което направи днес, беше невероятно.
От години опитвам да докопам този мед.
Но аз използвам номерата си. - Какви номера?
Нали знаеш. Всичко, което построих. Вълците не правят така.
Има ли значение? Вълците не правели така. Така прави Маугли.
Така прави Балу, така правим ние. Така вършим нещата.
Дори не мога да си представя потенциала ти с помощник като мен.
Казваш, че искаш да се върнеш при човеците.
Аз казвам, бъди човек тук.
Сега, като знаеш къде е селото, винаги можеш да слезеш там.
Но аз лично ще оценя, като лична услуга, към мен лично,
ако действаме заедно. Само аз и ти. С трикове и всичко останало.
И мисля, че ще е интересно да видим точно колко мед
можем да съберем преди зимата.
Ще направя каквото мога, за да сработят номерата ти.
И ако се окаже, че не ти е забавно,
лично ще те заведа до селото. Става ли?
Само до зимата.
Мамо, събуди се.
Кутрета? - Те са там горе.
Но тази, за която аз бих внимавал, е кукувицата.
Знаете ли как оцелява кукувицата?
Като използва майчината слабост.
Кукувицата е твърде умна, за да отглежда малките си сама.
Вместо това пробутва яйцата си в гнездата на по-глупави птици.
Като се излюпят, майката е заблудена.
Храни ги, отглежда ги като свои.
И знаете ли какво става с истинските й рожби?
Умират от глад, пренебрегнати.
Само защото майката обича пиленцето,
което не е нейно.
Хайде, време е за сън.
Мисля, че ме харесват.
Защо правиш това?
Той си тръгна. Нали това искаше?
Искам го мъртъв.
Щом разбере какво се случи тук, ще се върне.
И аз ще го чакам.
Това е първият знак. - Ясно. Това е първият знак!
Това е първият знак! - Разбрано!
Готово! Кажи му да отиде до втория знак.
Разбрано!
Отиди до втория знак! - Разбрано?
Разбрано.
Грижи се за мечите нужди. Простичките мечи нужди.
Забрави тревогите и кавгите.
Искам да кажа, нуждите на мечките. На майката природа рецептата,
която дава живот на нуждите на мечките.
Където и да се скитам,
където и да бродя,
не бих могъл повече да обичам
големия си дом.
Пчелите жужат между дърветата
да приготвят мед за мен.
Погледнеш ли под камъните и листата,
ще намериш малки сладки мравки и може да опиташ няколко.
Нуждите на мечките в този живот ще те застигнат.
Където и да се скитам,
където и да бродя,
не бих могъл повече да обичам
големия си дом.
Пчелите жужат между дърветата
да приготвят мед за мен.
Погледнеш ли под камъните и листата,
ще намериш малки сладки мравки
и може да опиташ няколко.
Нуждите на мечките в този живот ще те застигнат.
Ще те застигнат!
Да, ще те застигнат.
Ще те застигнат. - Балу, Балу. Виж.
Сниши се зад гърба ми.
Излез и се покажи.
Багира!
Маугли.
Търсих те навсякъде. Реших, че си си тръгнал.
Добре ли си? - Да, не мога да повярвам,
че ме намери. Така се тревожех за теб.
Изгубих се и не знаех какво става. После срещнах Балу.
Той ме спаси от една огромна змия. И сега работим заедно!
Така ли? Това е ново. Не знаех, че мечките работят.
Хайде, Маугли, да вървим.
Чакай!
Вие вървете. Аз ще ви настигна.
Не се сърди, чу ли?
Защо да се сърдя? - Направя ли нещо, винаги се сърдиш.
Обещай ми да не се сърдиш този път. - Покажи ми и ще видим.
Виж това!
Използвам тези лиани. Усуквам ги заедно да станат по-дълги и здрави.
Виждаш ли колко са здрави?
Искаш ли да видиш най-хубавата част?
Вътре е. Хайде, ела. Хайде!
Това е запасът от мед за зимата!
Ума ли си загуби?!
Каза, че няма да се сърдиш.
Нищо ли не научи от уроците на Акела?
В джунглата няма място за тези…
номера. Ако ще ги правиш, прави ги в селото на човеците.
Но аз помагам на Балу да се приготви за зимен сън.
Мечките не спят зимен сън в джунглата. На какво го учиш?
Не точно зимен сън, но си поспивам. Често.
Слушай, измамник такъв.
Него можеш да заблудиш, но не и мен. Тръгваме си веднага.
Но аз не искам да си тръгвам! - Никой не те пита!
Защо не се успокоим? Вижте, става късно.
Твърде късно за пътуване. Да хапнем малко медец?
Аз не ям мед. - Няма проблем. Аз ще го изям.
Нека всички се наспим добре и да обсъдим това на сутринта?
Добре. Но веднага след това тръгваме.
Маугли.
Къде е?
В ямата. - В какво?
Ти ли го научи? - Стига, де.
Знаеш, че не бих го учил да се навърта около слоновете.
Здравейте, момчета.
Какво ти казах? Той е специален.
Знам, че е специален. Аз го отгледах.
Тогава не го отпращай, Багира. Остави го да бъде себе си.
Не разбираш. Момчето е в опасност. - Знам, то ми каза.
Преследва го тигър. - Не кой да е тигър. Шир Хан.
Преследва го Шир Хан?
Но човеците ще го съсипят. Ще го превърнат в човек.
Да го върнем на вълчата глутница. Кой ги води? Акела? Той ще го пази.
Акела е мъртъв.
Какво? - Шир Хан го уби.
Няма да се спре пред нищо, докато не убие това момче.
Можем да го спасим само като го пратим в селото на човеците.
Моля те, Балу?
Само теб ще послуша.
Здравей, хлапе. - Здравей.
Това, което направи, беше страхотно.
Багира не мисли така. - Напротив, много е впечатлен.
Наистина ли? - И двамата бяхме.
Не съм виждал никой да доближава толкова слоновете.
Слушай, хлапе, трябва да поговорим.
За какво искаш да говорим? - Мислех си…
сега, след като приятелят ти се появи,
може би е време да се пошляете заедно.
Нали знаеш, вече е зима и…
Наистина е време да си вървиш.
Но аз искам да остана тук с теб.
Ние сме приятели, нали?
Не, никога не сме били. Аз поне не те смятам за приятел.
Помогна ми да събера меда и вече не си ми нужен, но…
Трябва ли да ти го кажа?
Не те искам наоколо вече.
Е, казах го.
И това бе едно от най-трудните неща, които съм правил.
Зная.
Махай се.
Остави ме на мира.
Престани!
Остави ме на мира!
Маугли!
Маугли! Дръж се!
Багира!
Какво беше това? Къде го водят? - Оттук.
Виждаме те, виждаме те!
Хайде, скачай! И внимавай с ноктите.
Помощ!
Аз поемам оттук. - Не. И аз идвам.
Мога да се справя, ако не е много нависоко.
Добре. Да вървим.
Добре.
Птица, това не е добър знак.
Балу, погледни ме. Само мен гледай.
Справяш се отлично. Гледай нагоре. - Добре. Идвам, идвам.
От коя част на джунглата си?
Ти, човешкото дете. От юг или от север идваш?
От коя част на джунглата?
От южната, предполагам?
Сионийската джунгла. Красиво било, чувам. Не съм бил там.
Кажи ми, опитвал ли си плода поу-поу там долу, в Сиони?
Някои го наричат, как беше… папая.
Крадени думи. Аз му казвам поу-поу
заради звука, който издава, като тупне на земята.
Опитай го!
Хайде.
Вкусен е.
Знаеш ли кой съм аз?
Не. - Аз съм кралят на Бандар-лог.
Наричай ме Луи.
Успях.
Добра работа, стари друже.
Там трябва да е. Последвай ме.
Не, не. Тук сме на равен терен.
Аз командвам и имам план.
А ти си човешко дете, което иска да живее в джунглата.
Откъде знаеш?
Хлапе, имам уши. А те имат други уши.
Ако искаш да живееш тук, ти трябва народ да те пази.
Само аз мога да те защитя и ще го сторя, но си има цена.
Нямам какво да ти дам.
Мисля, че имаш.
Какво?
Огледай се наоколо, човешко дете.
Имам всичко. Храна в изобилие, съкровища, командвам легиони.
Но едно нещо ми липсва и ти можеш да ми го дадеш.
Червеното цвете.
Нямам такова.
Ти си човек, нали?
То те прави човек. Можеш да призовеш Червеното цвете и да го контролираш.
Казаха ми да не доближавам Червеното цвете.
И знаеш ли защо? Защото, имаш ли го, ще се издигнеш до върха
на хранителната верига. Нищо в джунглата не може да устои
на Червеното цвете.
Пусни ме да си вървя, моля те.
Не си играй с мен, човешко дете.
Предлагам ти сделка.
Най-много желая на човека червения пламък, за него мечтая.
Кажи ми тайната му, човешко дете. Хайде!
Кажи какво да направя. Дай ми Червения пламък, като теб да стана.
Като теб да стана, о, да.
Да вървя като теб, да говоря като теб, о да.
Виждаш, истина е. Някой като мен
може да бъде същият като теб.
Може да мислиш, че е смешно, гигантопитек като мен
да мечтае да се съюзи с подобен на теб, човешко пале.
Но заедно ще сме непобедими. Наши ще са на джунглата богатствата.
Аз имам желание. Ти имаш огъня. Но за моята мечта са нужни двама.
Като теб да съм желая.
Като теб с пламъка да боравя.
О, колко хубаво ще е!
Гигантопитек като мен да се научи да бъде човек като теб.
Липсва ни само едно нещо, за да достигнем пълния си потенциал.
Донеси ми Червеното цвете.
И докато властваме над джунглата, ще те пазя и нищо няма да ти липсва.
Не мога! - Не можеш или не искаш?
Не мога! - Ще го направиш!
Извинете! Някой?
Извинете. Дали съм в правилния маймунски храм?
О, боже! Това не е ли самият крал Луи?
Толкова е вълнуващо.
Легендите не ви отдават дължимото, сир. Вие сте наистина огромен!
Погледнете тази чудовищна маса, седнала на древния трон.
Колко величествено.
Хванете го!
Чакайте! Чакайте малко. Спрете се, де!
Изкатерих планина, за да ви видя, да съм близо до вас.
За мен това е сбъдната мечта.
Хвърлете го от скалата!
Чакайте! Нямам проблем с това.
Никакъв проблем. Дойдох непоканен. Крайно невъзпитано от моя страна.
Позволете да се прекъсна. Искам само да кажа, вие, момчета,
изглеждате много по-добре наживо. Никой не ви е виждал отблизо.
Предполагам, че е заради миризмата. Доста е силна.
Но не сте само „Вижте ме!”, а също „Имам глава на раменете.”
Вие, момчета, сте умни. Имате нещо в главите.
Направихте онова с палеца. Покажете ми. Как го правите?
Аз не мога. Драскам, дера, мога да хвана риба,
но се надявах, може и да не сте навити, но се надявах,
и още веднъж, това си е мечта, но се надявах,
че може и аз да стана Бандар-лог.
Как искам да съм като вас. Да поема с вас по пътя на успеха.
Спрете ги! - Ще се изпратя сам. Довиждане!
Ще опитаме да ги задържим.
Къде отиваш, човешко дете? - Остави ме на мира!
Нямаш си никого вече. Аз съм единствената ти надежда.
Мога да те наглася добре тук. Къде другаде ще идеш?
Ще се върна при глутницата. При Акела!
Акела? О, не си чул?
Шир Хан го уби.
Навярно заради теб.
Не, лъжеш!
Не бягай.
От кого бягаш, чуваш ли?!
Помисли, човешко дете.
Можем да владеем джунглата.
Бъди разумен.
Хванах те!
Маугли!
Ако нещо се случи с това дете, никога няма да си го простя.
Багира! - Маугли?
Стой там! Ще заобиколим.
Вярно ли е?
Какво?
Акела мъртъв ли е?
Щяхме да ти кажем.
Знаел си?! И двамата сте знаели! И никой нищо не е направил!
Хлапе, само се дръж! - Някой трябва да направи нещо!
Маугли!
Няма и следа от него! Къде може да е отишъл?
Хайде!
Човек! Навлязъл е в джунглата!
Мамо, какво става? - Червеното цвете.
Всички към реката!
Червеното цвете, червеното цвете!
Палета, хайде! Не изоставайте!
Това Маугли ли е?
Шир Хан!
Шир Хан! Не ме е страх от теб!
Вече никой няма да се страхува от теб!
Не.
Мисля, че вече се страхуват от друго.
Човешкото дете вече е човек.
Сивчо.
Винаги е повод за гордост, като пораснат.
Тях можеш да заблудиш, но не и мен.
Аз видях бъдещето ти.
Аз предвидих в какво ще се превърнеш.
Хайде! Използвай Червеното цвете срещу мен, както постъпи баща ти.
Покажи на всички какъв си в действителност!
Аз съм Маугли от Сиони и това е моят дом!
Направи възможно най-глупавото нещо.
И сега нямаш нищо.
Нито нокти, нито козина, нито зъби. Нито пък приятели.
Това е Законът на джунглата. Правдив и стар като небесата.
Какво правите? - Който вълк го спазва, ще живее,
пристъпи ли го, ще изчезне от земята. - Глупаци такива.
Като фикус пумила опасал дърво, Законът навред се простира.
Добре, вдигнете се всички! Ще застанете между него и мен?
Силата на глутницата във вълка е! - Всички ви ще разкъсам!
Не! - Вълци, напред!
Стой тук! - Искам да се бия редом с вълците!
Не можеш да се биеш като вълк, защото не си вълк.
Бий се като човек.
Сега върви!
Ние ще го забавим.
Време е да приключим с това.
Не!
Мъртво дърво.
Сега сме само ти и аз!
Счупи се, счупи се!
Няма къде да избягаш, човешко дете!
Нима си помисли, че ще те оставя да остарееш?
Или аз ще те погълна, или Червеното цвете ще го стори.
Въпрос на време е.
Колко мислиш, че ще издържиш срещу мен?
Повече от баща си?
Повече от Акела?
Не ме е страх от теб!
Чуваш ли?
Няма да бягам повече от теб!
Отстоя си позицията, старче. Отстоя си позицията.
Мамо, мамо!
Синът ми.
Маугли! - Това е Маугли!
Маугли.
Виждате ли това?
Където направиха бразди с бивните си, потекоха реки.
Видял съм много неща в джунглата. Но тази нощ…
видях нещо, което никога няма да забравя.
Видях как едно малко момче без народ
за първи път обедини цялата джунгла.
Само още няколко обиколки. - Качвам се нависоко!
Внимавай.
Никога не слуша.
Хванах ви! - Стига, Маугли! Мина по дървото.
Момчета!
Твърде бързо! Не са ли ви учили да тичате за здраве?
Качи се нависоко, докато другите останаха на пътеката.
Но така правиш ти. - Да, но аз не съм вълк.
Следващия път не се разделяйте. Хайде, момчета!
Силата на глутницата във…
… вълка е… - … вълка е
и в глутницата е силата на вълка. - Маугли се върна!
Маугли, почакай!
Побързайте, момчета. - Здравей, Сивчо.
Добре изглеждате, вълци.
Това е Законът на джунглата. - Правдив и стар като небесата.
Който вълк го спазва, ще живее,
пристъпи ли го - ще изчезне от земята.
Като фикус пумила опасал дърво,
Законът навред се простира. Силата на глутницата…
Хубаво е тук горе. - Вече може да се катери.
Не ми казвай, че смяташ да си полегнеш.
Добре.
Мога да свикна с това.
Режисьор ДЖОН ФАВРО
Сценарист ДЖЪСТИН МАРКС
По едноименното произведение на РЪДИАРД КИПЛИНГ
Превод: someonenew & meleager Translator's Heaven 2016©