Най-старото и най-силно човешко чувство е страхът.
Най-старият и най-силен страх е този от неизвестното.
Х. Ф. Лъвкрафт
Приятелите си споделят често как се чувстват.
Братята и сестрите чакат по-удобен момент. Например смъртния одър.
Неизвестен автор
Купи нов акумулатор за колата.
Гаражна разпродажба
Купи ли акумулатор? Направи го веднага!
Здравейте. Искам да кажа на този, който гледа това,
че ако е в лагера и нас ни няма, да не се тревожи.
Отдавна очакваме Въздигането, така че сме по-щастливи от всякога.
Отпътуването и връщането ни обратно е повод за празненство.
Така че пийвайте, хапвайте и се настанявайте.
Очакваме с нетърпение да се видим, когато се върнем.
Добре. Чао.
Дал си 20 долара за това вместо за акумулатор, а?
Ти каза, че вече са го направили. - Не.
Да. - Не. Казах, че преди да заминем,
ми беше споделено, че всички ще се самоубият.
Затова напуснахме сектата.
Тя не спомена нищо за самоубийства. Наистина.
Това е самоубийствен култ към НЛО. Това правят.
Просто го наричат другояче.
Избавих ни от секта. Спасих те от масово самоубийство.
Пак заповядай!
Б Е З К Р А Я Т
Собственикът още ли го няма? - Да, но действай бързо.
Свинско ли искаш, или скариди? - Нито едното. Не съм гладен.
Няма ли да обядваш? - Не.
Ще спестявам, защото купи стара видеотехника, а не акумулатор.
Татуировките струваха доста. - Какво?
Те ни даваха истинска храна.
Имаше зеленчуци и риба, а не разни неща на прах.
По-добре да съм жив и да ям рамен,
отколкото да съм мъртъв и да ям царевица.
Знам, че щяха да го направят. Ето че сега ще го сторят.
Просто съм объркал срока с 10 г.
Не са казали, че ще се самоубиват.
Наведи си главата! Казаха, че ще ходят някъде.
Не знаем за колко време и къде.
Хубаво. - Как така ще е хубаво?
В лагера щяхме да имаме добра храна и подкрепа.
Нямаше да сме почти като бездомници.
Колата ми трябва. След 30 минути съм на терапия.
Вече не ми се ходи на терапия.
Ще си намериш ли друга работа, ако не ни дадат помощи?
Не оставяй светната лампата на колата.
Още повече скапваш акумулатора, ако изобщо е възможно.
Беше преди всичко шега, но той не е щастлив.
Онази вечер пак го чух да плаче.
И...
Сектата ни прати клип, с който да се сбогуват с нас.
Как се почувства?
Отначало изпитах облекчение, защото не са мъртви.
После ми стана гадно, защото сега Арън мисли,
че без причина го махнах оттам преди толкова време.
Всичките му спомени от сектата са от тийнейджърските му години.
Така че тези спомени са хубави. Мисли, че животът ни тук е ужасен.
Но за мен животът тук е по-добър, защото мислим самостоятелно.
Не знам защо не можем да свържем двата края, да си намери приятели,
да се срещаме с момичета.
Възстановяването от насаждани от секта идеи трае цял живот.
В реда на нещата е да негодува за това, че си го махнал оттам.
Независимо дали негодува срещу мен,
е изтощително да се чувствам отговорен за него 24 часа всеки ден.
Ще ни вземат колата.
Кредитната карта беше лоша идея.
Ще намеря решение. - Да, добре.
Искам да се върна. - Дано ти е забавно.
Не, сериозно говоря.
Само ще ги посетя.
Имаш ужасна памет. Там не е както си го представяш.
Знам. - Супер! Да не ходим тогава.
Защо искаш да се върнеш?
Можем да се сбогуваме с тях и да сложим точка на това.
Те бяха нашето семейство.
Един ден и една нощ. После се връщаме право тук.
Така ще се почувстваш ли по-добре?
Ако това ще те изкара от депресията, тогава ще отидем.
Старае се. Опитва какво ли не, но...
Като по чудо веднъж срещнахме две момичета в парка.
Той ги заведе в евтин мексикански ресторант близо до жилището ни.
От притеснение или не знам от какво, той изръси:
"Аз съм бивш член на самоубийствен култ към НЛО".
Момичето каза: "Трябва да ида до тоалетна".
Не се върна, разбира се,
а приятелката й не отговори на обажданията ми.
Но той си е такъв.
Опитва се да постъпва правилно. Наистина се старае.
Но все трябва да става по неговия начин,
който винаги е неуспешен.
Едно нещо е по-лошо от живота, който той ни изгради -
това, че нямам контрол над този живот, мамка му! Извинявам се.
Говорил ли си с него за това?
Не, той ми е брат.
Сигурен ли си, че е добра идея да посетите сектата?
Не е секта, а комуна.
Носят униформи. Измислят нови значения на думите.
Наричат смъртта "въздигане".
Кланят се на божество в гората, за което никой друг не знае.
Да не забравяме...
кастрацията.
Добре. Това е секта.
Но аз не помня тези неща.
Помня само огньовете на открито, забавленията и вкусната храна.
Не бяхме техни затворници.
Чакай малко! Ако щяха да насочат автомати към главите ни
и да ни карат да пием сок с цианид, защо ни караш там тогава?
Не съм видял да правят точно такива неща.
Но в изкривените ти спомени,
ние сме галили елени и сме танцували с коали.
Правехме го. Помня.
Цици. - Циците!
Ти счупи антената. Не ми причинявай това!
Звучиш като енот с възпалено гърло.
Звучиш точно като разгонените опосуми под прозорците ни.
Здравей, мамо. Знам, че не се отбиваме често,
но давам всичко от себе си в грижите за него.
Какво?
- Нищо.
Чух те. - Не си.
Да не ставаш религиозен? - Не.
Молиш се на гроба й. - Не е гроб, а мемориал.
Съвсем различни неща са да говориш на мемориал и да се молиш на гроб.
Това е мило. Някой май е идвал. Това изглежда ново.
Не, направихме го, като бяхме малки, защото тя обичаше да рисува.
Еха! Добре се е запазило.
Какво е това, по дяволите?
Резултат са от вулканична дейност преди стотици хиляди години.
После ги е оформила ерозия или нещо такова.
Може ли аз да шофирам? - Не, ще карам дотам.
Само ти кара досега. Искам аз. - Аз ще карам. Качвай се!
Лагер "Аркадия"
Изобщо не е секта.
Ухае хубаво.
Мирише на ечемик.
Здравейте.
Радвам се да ви видя. Какво ви води тук, по дяволите?
Решихме да ви посетим, докато сте още тук.
Винаги сме тук.
Гладни ли сте? - Винаги съм гладен.
Да идем да ви нахраним.
Помните Тим, нали?
Как е, Тим? - Опитайте пшеничната му бира.
Превъзходна е.
Момчета, не знаех, че ще идвате. Радвам се да ви видя.
Шейн, Ана. - Здравейте.
Странно е. Арън е пораснал.
Помниш ли ме? - Да, донякъде.
Всички изглеждате... - Здрави ли?
Свежа храна, чист въздух и бира. Тези неща оказват влияние.
Щях да кажа същото.
Това е невероятно. - Благодаря.
Шейн и Ана гледаха ечемика за тази партида, така че заслужават похвала.
Бирата на Тим е най-доходоносната ни стока.
Момчета, не се познавате с Лизи. - Най-накрая се срещаме.
Всички говорят какво ли не за вас.
Благодаря. Как се озова тук?
Бях в психиатрия наблизо и често се мотаех навън.
При една разходка срещнах Тим и осъзнах, че тук ми е по-добре.
Момчета, помните Дейв, нали?
Здравей.
Лизи е страхотна художничка.
Скиците й ми напомнят за фотографиите ти, Джъстин.
Фотограф ли си бил? - Не съвсем.
Арън, тогава беше малък. Той беше много добър.
Или поне можеше да стане след време. Това е като с фокусите на Шейн.
Справям се. Милион часа, нали?
Дано е така. - Милион часа ли?
Отнема един милион часа да станеш майстор в нещо.
Ако живееш до 115 г.
И посветиш на едно нещо времето, в което си буден и в което спиш,
тогава е възможно да го овладееш.
Абсолютно.
Това е за мен.
Мислиш ли, че Ана и Шейн са двойка?
Всички са кастрирани, така че в емоционален план ли имаш предвид?
Не изглеждат кастрирани. - Нищо не знаеш за кастрираните.
А и тя е по-голяма от теб с 20 г.
Не е вярно. - Вярно е.
Не е. - Те са над 40-годишни.
Просто изглеждат млади. Странно е.
Моля, пазете тишина!
Просто се грижат за себе си и не ядат боклучава храна.
Мислиш да дремнеш ли?
Аз ще отида да потичам.
Здравей.
От известно време упражнявам този фокус. Вземи една карта.
Не, не.
Той все ще я взема по същия начин.
Не искам да пипам картата. Сложи я отгоре.
Искаш ли да ти покажа нещо в бунгалото ми?
Сега ли? - Ако нямаш по-подходящ момент.
Добре.
Опитай това.
Интересен вкус.
Направихме малко. Мислим да произведем повече.
Тим си го бива.
Решил ли си го?
Още не.
Но в крайна сметка ще успея.
Понякога ми се ще да не бях толкова аналитичен.
Всичко трябва или да има решение, или да няма.
Това уравнение няма.
Все още. - Добре.
Не мога да не те попитам какво решава.
Дори да ти кажа, няма да ми повярваш.
Харесва ми, че всеки тук има някакво хоби.
Да, някои имат две или три, но всеки има поне едно.
Ти дизайнер на дрехи ли си? Ти ли правиш дрехите тук?
Шия доста неща само от парчета плат, но използвам и дрехи втора ръка.
Тази дреха е втора ръка. - Така ли?
Правех доста от дрехите ти. Помниш ли?
Не. Съжалявам, но беше доста отдавна.
Да.
Искаш ли да видиш някои от новите ми модели?
Слушай, исках само пак да ти кажа,
че за всичко сторено от вас или не ни пука, или ви прощаваме.
След като вече казах това, искам да питам защо се връщате сега.
Заради пратената от вас видеокасета. - Каква видеокасета?
Онази, на която е записано как Ана говори за...
края.
Доколкото знам, тук никога не е имало самоубийство.
Всъщност мога да те уверя, че нищо тук няма край.
Хората живеят дълго и здравословно. Това е всичко.
Поради това те стават такива, каквито искат да бъдат.
Доста е просто.
Тук има нещо, което е по-важно от нас.
Двамата сте на възраст, в която можете да го разберете,
така че за вас то ще стане...
очевидно.
Добре.
Хубаво.
Ще ти донеса още една бира.
Готов ли си? - Да.
Хубави са. - Да.
С какво се занимавате ти и Джъстин?
Чистим. Впечатляващо, а?
Май обичаше риболова, нали? - Да, когато бях дете.
Вече дори не помня как да завържа кукичка.
Плащат ли ти за това? - За това, че съм сама с теб ли?
Стига! - Да, разбира се.
Парите идват от бирата, но на всички ни се плаща за свършеното от нас.
Не се налага да излизате оттук, така ли?
Добре. Черно асо.
Концентрирай се върху тези ангели за момент. Едно, две...
Преди малко беше червена, нали? С този малък... Черна, да.
Май знам какво правиш.
Ела! Ще изтеглиш карта.
Хайде!
Погледни я!
Пъхни я някъде в тестето.
Много добре.
Това ли е твоята карта?
Не.
Виждал ли си Арън? - Да, отиде с Ана в бунгалото й.
Това не те ли притеснява? - Защо да ме притеснява?
Искаш ли да видиш друг трик?
Хайде, моля те! Работя по един нов.
Отпусни се!
Добре! Кой е готов за Усилието?
Защо Дейв не говори? - Заради нараняване на мозъка.
Според Хал бил строителен работник и паднал от сграда,
а според Тим си е направил трепанация.
Пробиваш си дупка в черепа, за да си все като надрусан.
Пробил е твърде навътре.
Дами и господа, за повечето от вас това няма нужда от обяснения.
В лагер "Аркадия" имаме много традиции.
Най-известната от тях е Усилието.
Подложени сме на усилия заради страстта.
Полагаме усилия да се развиваме.
Има и усилия, свързани с по-висша сила.
Дейв се хили на някоя стълба.
И...
Какво, Ана?
Всичко, което преодоляваме с упорство.
Ти измисли това. Защо все аз се посрамвам, докато го представям?
Защото аз съм настоящият шампион.
Такава си.
Трябва да си поема дъх.
Кой е следващият?
Хайде! Кой ще се пробва?
Арън?
Не. Другия път. Благодаря. - Хайде!
Ще го насърчим ли да дойде тук? - Хайде!
Давай!
Ето!
Няма нищо.
Може ли пак да се опитам?
Никога не се отказваме.
Браво!
Първият човек, който се омота с въжето в Усилието, е победител!
Кой е следващият?
Джъстин...
Съжалявам, но в момента наистина не искам.
Сигурен ли си?
Само така!
Благодаря, Лизи, но можех и сам. - Няма проблем.
Чистех рани в гората на един луд по оръжията друсалник. Това е нищо.
Май е добре, че вече не се виждаш с него.
Не бяхме гаджета. Просто бях обсебена от него,
когато вземах литий, торазин и фенциклидин.
Здравей. Благодаря, че го прие така добре.
Не исках това да се случи.
Никога не съм разбирал смисъла от това.
Просто забавни малки метафори. Събират хората.
Честно казано, малко е засрамващо.
Вече си по-добре.
Забавлявайте се.
Добре. Доста съм уморен, така че ще се видя с вас на сутринта.
Наистина ти благодаря, че правиш това.
Радвам се, че ще видиш колко смахнато е всичко.
Да, доста е странно, но се чудех дали може да останем още един ден.
Пиян си. - Не съм.
Миришеш на коктейл "Лонг Айлънд". - Ти си пиян.
Може ли да останем още един ден?
Ана ми каза, че Хал дава на хората да вземат оръжията навън.
Може просто да се помотаем сред природата
и да постреляме само двамата.
Въпреки всичката шантавост може да се насладим на нещо.
Наистина не искам да го правя. - Нищо не струва.
Добре. Давам ти още един ден.
Тим! Какво има там вътре?
Оборудване за дестилация.
Докато не се появи ФБР.
Моля, пазете тишина!
Спиш ли?
Спях. Сега искам единствено да си говоря с теб.
Сериозно те питам дали стана нещо с Ана.
Не, честно ти казвам. Тя ме погледна по такъв начин, че си помислих,
че може би иска да се хванем за ръце.
Готино. - Да.
Наистина мисля, че имаш нужда от това.
Смятам, че е добре за теб,
но също мисля, че трябва да знаеш,
че когато беше малък, Ана те заглеждаше.
Сигурно го е правила, защото винаги е била влюбена в мен
и защото ни е писано да сме заедно.
Може пък да е педофилка.
Жените не могат да са педофили. - Могат.
Не могат. - Могат.
Значението на думата ли променяш? - За да може мъж да се...
Заспивай!
За да... - Заспивай!
Жените не могат... - Заспивай!
Супер!
Почисти я, преди да я върнеш на Хал. Ядосва се, ако му ги връщат мръсни.
Не мога да си го представя ядосан.
Аз мога.
Хобито ти е било фотографията, а? - Нямам хоби.
Явно и в лова не си бил добър.
Само се шегувам.
В какво мислиш, че се е ударил?
Не знам. Просто си лош стрелец.
Помниш ли ме?
Караоке вечер!
Моля, пазете тишина!
Не мога да се справя. - Можеш. Просто ще звучи зле.
Имаш ли минутка?
Сякаш там имаше нещо.
Но не можех да го видя.
Остави ми това.
Поне така мисля. Може би.
Точно както казах е.
На такава възраст си, че можеш да бъдеш част от това.
Ще стане по-очевидно. - Винаги говориш с метафори.
Не ми вярваш, а? Твърдиш, че никога преди не си усещал нищо, така ли?
Помня някои неща от времето, когато бях хлапе,
но децата имат развинтено въображение.
Сега съм възрастен
и причината, поради която така драматично те извиках отвън,
е да ми кажеш със свои собствени думи...
какво е това нещо.
Кой е лидерът тук, Джъстин?
Ти.
Никога не е имало такъв. Аз просто говоря повече.
Според мен това не е хубаво качество,
но едно нещата, за които говоря доста,
е това, че нямам отговори.
Никой от нас няма.
Искаш ли да знаеш какво е това, което направлява всичко тук?
Тогава ти го открий.
Как е възможно това?
Шантаво е, нали?
Това е някакъв огледален атмосферен ефект.
Нещо като Северното сияние.
Две луни носят някаква истина. Три са знак за Въздигането.
Това пак звучи като метафора. - Знам.
Нали видя уравнението в стаята ми? - Да.
За мен то е това нещо.
А още не съм го решил.
Но мога да ти предложа да останете с Арън още един ден.
Идете за риба на езерото, спрете до шамандурата,
гмурнете се и вземето това, което ще намерите там.
Ще получиш отговора си. - Звучи доста сектантско.
Убедиш ли се сам,
ще трябва да го признаеш.
Има нещо -
по-висша сила или нещо, което ни направлява, или може би Бог.
Решение на безкрайността.
Няма ли това да свали товар от плещите ти?
Ако ти хареса да не носиш този товар,
тогава ти и Арън ще имате дом тук.
Дори след третата луна.
Арън, качи се тук!
Качи се!
Започваме.
Има къща в лагер "Аркадия",
която наричат Къщата на изгряващото слънце.
Брат ми беше фотограф...
Наричате това червено нещо Цветето, нали?
Да.
Престоят тук ми се отрази много добре.
Още не е свършил.
Добре. Имам друг талант, който не е свързан с шиене на дрехи.
Във всеки миг мога да преценя колко наркотик имам в дробовете.
Ако мога да измеря количество за теб,
от което да не те хване параноя, да се чувстваш странно или зле,
би ли искал да го пробваш?
Изобщо не те притискам. - Нека опитаме.
Наистина ли? - Да го направим!
Хайде, преди да съм размислил! - Остави това на мен.
Ела насам!
Как да разбера кога ме е хванало? - Ела с мен! Ще ти покажа.
Толкин го е казал, Луис го е казал, Лъвкрафт го е изопачил.
Просто вникваме зад външната фасада и казваме:
"Ето ги средствата. Приложете ги както искате".
Абсолютно. Интересното на това е, че...
Това е лудият по оръжията друсалник.
Изглежда като луд по оръжията друсалник.
Как е възможно това?
Това е нещо подобно на мараня - илюзия, създадена от природата.
Дължи се на слънчевия вятър, магнитните полюси и...
Не. Нямам представа.
Никой в лагера няма. Тези неща го обграждат в идеален кръг.
Затова използваме кръг за емблема.
Използваме Цветето, за да го видим ясно.
Отражението твърдо ли е? Може ли да се мине през него?
Затова си ми пратила видеокасетата.
Какво? - Прати ни запис,
в който говориш за Въздигането.
Не съм го пращала. Направих записи,
в случай че някой дойде в лагера, а нас ни няма, но не съм го пращала.
Не съм го пращала. Странно е, защото всички се съгласихме,
че няма да споделяме такива неща, особено след като брат ти...
Какво за брат ми?
Много ми е приятно с теб. Радвам се, че се върна.
Не е нужно да говорим за това. - Добре.
Чуваш ли музика?
Здравей. Добре ли си?
Добре съм. Не мога да спя, когато всички са будни.
Оставям бележки навсякъде.
На тях пиша: "Моля ви, млъкнете, по дяволите!".
Купоните не ти харесват, а?
Първите вечери ми харесваха, но после...
Мамка му, човече!
Как се казваш? - Джъстин.
Аз съм Дженифър. - Здравей, Дженифър.
Ако не ти харесва тук, защо не си тръгнеш?
Историята е много необичайна.
Сигурен ли си, че искаш да я чуеш?
Може би си единствената жена тук, която не е с няколко мъже,
така че ще трябва да ме разубеждаваш.
Не те свалям. Опитах се да се пошегувам.
Омъжена съм, така че...
Ясно. Радвам се, че се запознахме.
Няма проблем. Ти си...
Всички сте безобидни.
Малко са ви промити мозъците, но сте безобидни.
Не си част от лагера, така ли?
Съпругът ми Майк изчезна наблизо.
Затова дойдох да го търся.
Той просто изперка.
Бродих, докато почти не припаднах.
Сигурно е било от обезводняване.
Хал ме откри.
Каза, че ще намерим мъжа ми.
Ще отнеме известно време,
но ще го намерим.
Как върви издирването?
Върви малко...
Синът ни е при родителите ми.
Така че...
Ще отида да полегна.
Приятно ми беше.
Тук има нещо, нали?
Да.
Да, има. Вчера видях неща, които...
Не мога да...
Това няма да ти хареса,
но какво ще кажеш да останем?
За постоянно ли? - Да.
Ще се грижат за нас.
Няма да се тревожим за нищо. Ще си правим нашите неща.
Тук всичко е някак си подредено и справедливо.
Сякаш нещо наистина се грижи за нас.
Не знам.
Винаги съм смятал, че ако усетя, че зад всичко се крие по-висша сила,
ще започна на ходя на църква или нещо такова.
Всички си мислят така.
Но докато се връщах вчера към бунгалото ни,
пред едно от другите бунгала имаше момиче, което...
Какво?
Не хвърчеше в облаците като останалите.
Беше много уплашена и тъжна за нещо.
Не мисля, че си струва да се затриеш заради удобния живот.
Тук няма масови самоубийства. Правиш прибързани заключения.
Не може да се върнем към нормалния си и скапан живот,
като знаем, че тук наистина има нещо.
Какво правиш?
Хал каза, че отговорът е на дъното на езерото.
Затова ще се гмурна до дъното на езерото.
Отговорът на какво е там? - Точно какво е това нещо.
Това е много сектантско.
Не е бог, а чудовище! - Какво?!
Долу има нещо! Видях го. Задържа ме.
Какво? - Не знам.
Тръгвай!
Тръгваме си! - Касета е.
Не ми пука. Заминаваме! - Наясно съм,
че искаш да измислиш нещо, за да ме махнеш оттук, но не видях чудовище.
Всъщност всичко е наред тук. - Добре. Остани. Аз тръгвам.
И двамата знаем, че това няма да стане.
Ще се върнем в лагера,
ще се сбогуваме като нормални хора и ще заминем.
Добре. - Хубаво. Страхотно.
Добре.
Ще ми се да останете по-дълго. - И на мен.
Мъчно ни е, че си тръгваме, но ще се връщаме на работа.
Нарисувах ви това за сбогуване. - Благодаря.
Това е...
Това е откровена рисунка.
Имаш ли нещо против за последно да действаме малко сектантски?
Не.
Сигурен ли си? - Да.
Слушайте...
Джъстин и Арън намериха послание в езерото.
Супер! Скоро не сме получавали.
Ще имаме церемония по гледане, за да ги изпратим.
Какво е това? - Така комуникира с нас.
Използва образи.
Аз съм Майкъл. Нещо като църковна група ли сте?
Приятно ми е, Майк. Ние сме пророци от вярата на лагера "Аркадия".
Искаме просто хората да знаят,
че саможертвата за единствения бог е начинът да се отправиш в Космоса.
Джъстин ми разказа доста за идващия апокалипсис.
Добре дошли сте, ако искате да се помолите с нас в лагера.
Приемаме и малки дарения. Отдадени сме на...
Значи...
Явно посланието е, че ви е простено.
Простено ви е за тези лъжи.
Това беше неловко.
Момчета! Момчета, чакайте!
Не знаех, че ще е това. Целта не е да е засрамващо.
Това е поука. - Какво значи?
Прошка.
Прощаваме ви за това,
че ни обявихте за самоубийствен култ към НЛО или каквото е там
и че казахте на пресата, че всички сме кастрирани.
Кастрирани сте.
Доколкото знам, всеки тук има полови органи.
Каза ми, че така правят в лагера и че е задължително.
Не съм казвал такова нещо. - Напротив!
Защо сме го разправяли по медиите тогава?
Знаех, че има нещо нередно тук. Наистина има.
Сторих нужното да те опазя.
Съжалявам, че научаваш така. - Измисли ли го?
Не се опитвам да наливам масло в огъня,
но дали това не е свързано с желанието ти да си лидер?
Аз ли се опитвам да водя? - Дори когато беше момче,
не ти харесваше, че тук няма лидер, даващ конкретни отговори.
Може би правиш скапани снимки, защото то прави снимки.
Искаш да си онова нещо, да контролираш, да си лидерът.
Толкова много си ме лъгал. - Той те е лъгал. Майната му!
Извадих и двама ви от горящата кола на майка ви.
Дадох ви храна. Дадох ви подслон.
Дадох ви възможност да се развивате.
Това, което направихте да ни злепоставите...
Нека забравим факта,
че никога няма да накараме Дейв да си свали проклетата бяла риза.
Знаеш ли какво е да се опитваш да продаваш бира,
когато някой може да прочете твърдения,
че си кастриран, пиеш отрова и си издънка на сектата "Райска врата"?
С това си вадим хляба. Така че майната ти на теб!
Тя стои ужасена там.
Разправя някаква история
как ще й помогнеш да открие изчезналия си съпруг.
Какви ги вършиш тук, Хал? - Върви си!
Хайде! - Не.
Да вървим! Веднага! - Не!
Ти си шибан водач на секта!
Ще те помоля да си вървиш.
Или може да идем вътре и да гласуваме за това.
Защо просто не улесниш всички?
По дяволите, Арън!
Мамка му!
Извинявам се, че идвам толкова късно. Изгубих се и...
Чувам, че си вътре. Аз съм Джъстин. Бях тук преди 10 г.
Би ли ми помогнал?
Защо си в къщата ми?!
Защо си в къщата ми, мамка му?!
Проклятие! Дяволите да ме вземат!
Просто седни.
Внимавай с мотора ми! Да не си го пипнал, мамка му!
Преди десетилетие ти казах, че живееш в секта на самоубийци.
Не само че не ти стигаше ума сам да се сетиш, а сега се и връщаш.
Не си умен.
Никога не си бил.
Всички деца са тъпи, но ти беше като някакъв малоумен хобит.
Съжалявам. Не знам как се изгубих.
Не знам как хем висиш вътре, хем седиш пред мен.
Не разбирам какво става в лагера. - Циклични затвори, човече!
Като времеви пашкули.
Всичко се повтаря,
сякаш плъхове разказват истории, за да се забавлява онова нещо.
Моят цикъл е адски кратък. Някои са още по-кратки.
Вашият - на глупаците в смотания хипи лагер, трае вече 10 г., нали?
Трябва да се самоубиеш преди рестартирането,
иначе ще го направи онова нещо,
което е по-лошо, отколкото ти да го сториш.
Но в лагера предпочитат онова да го прави вместо тях.
Дори го считат за свещено.
Ще те грабне изневиделица.
Чувствам се ужасно.
Не съм такъв.
Просто си си изпуснал нервите. Това е. Случва се.
Хал!
Някой иска ли бира? - Да, благодаря.
Добре.
Всички знаем, че брат ти е добър човек.
Всички знаехме за онова с култа, но...
Все едно. Това е минало.
Да не мислиш, че повечето от нас нямат неща, които искат да забравят?
Останалото обаче...
Това място донякъде ни предпазва.
Но все пак историята се повтаря.
Старата прескачаща плоча продължава да свири, нали?
Благодарен съм, че мога да изживея всичко.
Ако не искаш, не го прави.
Наред ли е всичко?
Да.
Може би не личи заради брадата му, но Тим просто много се тревожи.
Аз имам ли повод за тревога?
Да. Свиква се с това да избираш самоубийството.
Не съм математик, но през няколко часа от 2009 г. насам... Колко са?
Много, мамка му!
Това, което трябва да сториш, е да намериш пътя и пак да заминеш.
Все пак не си бавноразвиващ се шибаняк, нали?
Ако му се оставиш
и си в тези граници, когато цикълът се поднови,
ще си впримчен завинаги.
Би трябвало да можеш да следваш пътеката.
Изведнъж всичко изглеждаше различно и...
Да, помня това.
Проблемът е, че сега си дърт и е по-вероятно да си праволинеен.
Разни неща се завъртат и объркват малкия ти ум, за да останеш тук.
Трябва да се върна в лагера при брат ми.
Мога да ти помогна.
Супер! Как да се върна? - Не и безплатно.
Едно голямо "не", мамка му!
Първо трябва да ми духаш.
Какво?! - Първо трябва да ми духаш.
Занасям те!
Виж си шибаното лице!
Наистина няма да е безплатно.
Не знам какво да ти дам, но трябва да се върна при брат ми
и с него да се махнем, преди да...
Всички сме заклещени в тези шибани неща!
Но ти още си свободен.
Ще те заблуждава, но можеш да минеш през тях като безмозъчен чеп.
Понеже не различаваш карбуратор от оная си работа,
искам да ми донесеш оръжие.
Имаме в лагера. Аз може да... - Няма да се вържа на това.
Седни!
Това тук е нашият кръг.
Има един жалък друсалник с куфар с оръжия.
Продаде ми скапан компютър, преди да заседна тук. Обеща да се реваншира.
Това е неговият мръсен и шибан цикличен затвор,
а това е лайняното му и шибано бунгало.
Лудият по оръжията друсалник ли? - Да, точно той.
Следвай картата
и тези фокус-бокус маркировки за цикличните затвори.
Ще намериш миризливия наркоман Крис.
Той има оръжия, от които и Йосемити Сам ще се надърви.
Донеси ми някое хубаво. Ясно ли е?
Ще ти нарисувам карта, с която да стигнеш до брат си.
Използвай този компас.
Вярвай само на него, а не на това, което виждаш.
Добре.
То не ме оставя да спя.
Особеното е, че не се уморявам. Просто...
Не ме оставя да сънувам.
Прави го, за да не напуска умът ми това място.
Тези три часа...
Използва като бичове пространството и времето.
Аз...
Съжалявам да го чуя. Скоро ще се видим.
Имам теория, че е изградено от невъзможни за виждане цветове.
В ретината има три вида конусни клетки.
Така че може би никой не е способен да го вижда в нормално състояние.
Това е само теория. Знаем обаче, че ни показва това, което вижда.
То има някаква могъща елегантност.
Значи ме е гледало.
Защо ми е пратило снимка на каравана?
Вероятно трябва да идеш там.
Всъщност щях да търся Джъстин. - Ами това е.
Вчерашната разправия бе тежка за всички, но можеш ли да помогнеш?
Не знам за живота повече от другите хора,
но вчерашната случка ме накара да се замисля.
Можеш ли да имаш власт над себе си,
ако отдадеш част от нея на нещо друго?
Наистина трябва да открия Джъстин.
Иначе това е добър въпрос.
Винаги е бил и винаги ще бъде.
Излез на пътя. Като подминеш второто бунгало, ще видиш малка пътечка.
Трябва да вървиш дълго по нея.
Няма начин да не се изгубя, ако го направя. Би ли дошъл с мен?
За мен е невъзможно да дойда и да ти помогна.
Но ти е редно да потърсиш брат си. Искрено се надявам да е добре.
Надявам се да направиш своя избор, преди третата луна да стане пълна.
Хал?
Хал!
Обясни ми какво означава това.
Ако кажа повече, ще е все едно да обяснявам невъзможен цвят.
Да?
Здравей.
Изпраща ме Карл. - Кой?
Карл. Той... - Ще отвориш ли шибаната врата?
Карл ме изпраща...
Какво? - Добре ли си?
Това ли те тревожи? Добре съм. Не е каквото изглежда.
Майк се опитва да ми помогне. Приятел ми е.
Помага ми да спра дрогата и пиенето.
Добре. Значи...
Не се дръж смахнато, пич. Влез, моля те!
Как се казваш? - Джъстин.
Може ли да те питам нещо? Супер!
Носиш ли някакви наркотици или крек?
Имаш ли в джоба? Искаш ли да ги споделим?
Трябва да сме бързи, защото Майк...
Ето го!
Ти си Майк, нали? - Да.
Помниш ли ме от... - Да, да.
Не, религията ви не ни интересува.
Крис е най-добрият ми приятел.
Наркоман е. Опитвам се да му помогна. Нищо странно не правим.
Открих този хард диск. Може да ни даде отговор.
Чу ли? Майк е открил съобщение на скапан хард диск.
Хубаво е да ти правят компания. Майк, ще дадеш ли стол на госта?
Какво да направим за вас, господине?
Карл каза, че можеш да му дадеш оръжие.
Обещал си да му дадеш оръжие ли?
Споменах ти за това преди година. - Не си.
Казах ти. С Карл стреляме заедно. - Пушехте крек заедно.
После крадяхте канчетата с дарения от хората от "Армия на спасението".
Имаш ужасна преценка за хората.
Може ли да опитаме другояче?
Моля те!
Явно това не даде резултат.
Какво беше това? - Или миналото ни, или бъдещето.
Няма значение. На практика е едно и също.
Заклещени сме в безкраен цикъл.
Пробваме различни неща, за да се измъкнем. Това явно не проработи.
Боже! Дано не се налага в началото пак да слушам как казваш:
"По дяволите, човече! Шибаният Майк! Как я караш?".
Иначе може да си пръсна мозъка.
Какъв е този акцент? Ирландски ли е?
Така звучиш.
Виж се ти какъв си в началото.
Идваш в гората с коса, зализана с гел.
Целият си прегърбен като някой Джеймс Бонд със сколиоза,
който се опитва да скрие надървения си чеп.
Може ли да ти влея малко мъдрост?
Никога не се огъвай. Нито веднъж.
Номерът тук е да не се страхуваш от нещо, което е ужасяващо.
Всички се страхуват от него.
Но ако се оставиш да те контролира дори веднъж,
то ще го прави пак и пак, мамка му.
Виж мен и Майк - двама тъпаци, които търпят чуждите гадости.
Трябва да се махнеш възможно най-бързо, мамка му!
Ако видиш онова нещо,
не му се извинявай, не му се кланяй, не му се подчинявай.
Просто бягай, мамка му, сякаш животът ти зависи от това.
Шибаният ти живот наистина зависи от това.
Разбра ли? Това е моят съвет.
Пожелавам ти безопасно преминаване.
Наздраве!
Готов ли си? Ще се пробваме ли? - Да. Да го направим!
Ела! Ще ти покажа оръжията.
Не оставай тук!
Не можеш да помогнеш. Махни се, преди то да...
Странно е да видиш колко близо има друг цикъл
до този шибан затворен малък район.
От колко време сте закотвени в този цикъл?
Трудно е да се каже. Когато дойдохме,
казах, че ако помогна на Крис за седмица, ще заминем.
Това беше... Това беше преди много седмици.
Все си мисля, че има конфигурация, с която ще се измъкнем.
Като житейски куб на Рубик.
Със сигурност знам, че предпочитам аз да рестартирам цикъла,
отколкото да го оставя на онова шибано нещо.
Какво ще направиш първо, когато се измъкнеш?
Ще видя жена си Джен и бебето ни.
Тя имаше навика да оставя досадни бележчици из къщата.
Много ме дразнеше.
Бих дал всичко да се събудя до една от тези бележки.
Дано тя е щастлива и да е продължила с живота си.
Странното е, че никога...
Никога не можем да предвидим какво ще ни раздели с любимите ни хора.
Както и да е. Дано откриеш брат си.
Успех! Не зацикляй!
Майк!
Аз...
Искрено се надявам да се измъкнеш.
Защото майната ти!
Крис, аз съм Майк - най-добрият ти приятел.
Не стреляй!
По дяволите, човече! Шибаният Майк! Как я караш?
Добре съм. Ти как си?
Фантастично, мамка му! Не е ли супер тук?
Да. Друго си е тук.
Джъстин!
Цял ден те търся. - Боже! Стресна ме. Защо го направи?
Защо офейка така? - Не съм. Помолиха ме да си тръгна.
Помислих, че те е изяла мечка. Изгубих се. Ами ти?
Да, защото не си изгасил лампата в колата и не взе нов акумулатор.
Няма логика. - В теб няма логика.
Ще се извиниш ли? - Побързай!
Трябва да бутаме колата, за да запали, а ти не си много силен.
Ехо? Ние се... - Изгубихме.
Отидох до границата да търся колегите си.
Градината ми е на ваше разположение.
Байрон Касел 8 ноември, неизвестна година
Цветето...
Наистина използват цвете. Неочаквано, нали?
Не. Ще тръгваме ли? - Да. Тук няма хора.
Мисля, че с компаса ще намеря пътя. Ще отнеме цяла вечност.
Значи Ана... - Да, спахме заедно.
Поздравления! - Благодаря.
Никога не съм правил това. - Легнахме си около полунощ.
Наспах се, станах, видях, че още те няма, и дойдох да те спася.
Пак заповядай!
Тоест буквално само сте спали ли? - Да, това казах.
Да, но когато хората кажат, че са спали заедно, имат предвид секс.
Сигурен съм, че "спя" значи да затвориш очи, да потънеш в сън...
Зарежи! - Струва ми се, че ще умра от жажда.
Добре ли си?
Малко е останала. Не ти ли трябва?
Не, Арън, не се нуждая от вода.
Добре. Ако побързаме, може да се доберем до лагера,
преди третата луна да стане пълна.
Хайде! Да тръгваме!
Трябва да говоря с теб за нещо. - Ще приказваме на път за колата.
Не. Ще седнеш ли за секунда?
Аз оставам.
И ти може да останеш. Знам, че няма да го сториш, но имаш този вариант.
Искаш да умираш отново и отново
и цяла вечност да живееш в повтарящи се моменти ли?
Държиш се, сякаш е лудост и аз съм първият човек,
желаещ да живее вечно с хора, които го харесват.
Няма голяма разлика между това да съм пленен в цикъл
и да живея като в града ни - една и съща гадост всеки ден, докато умра.
Но в града ни всичко може да стане. Може да е по-добре, отколкото е тук.
Опитахме се.
Опитвахме се 10 г. Не искам пак да мразя живота си.
Смъртта става за секунда.
Гадният живот трае дълго.
Арън, вземаш много голямо решение
с много малко мисъл.
Осъзнаваш ли, че направиш ли го, никога няма да можеш да се махнеш?
Всичко друго е по-хубаво от живота, който ме караш да водя.
Добре.
Хайде да те върнем обратно.
По дяволите!
Искаш ли да видиш новия ми фокус?
В какво мислиш, че се е ударил?
Не! Чакайте!
По дяволите!
Те ще се върнат.
Зарежа ли те тук, ще се чувствам виновен, докато съм жив.
Така че и аз оставам.
Уважаваш решението ми да остана, така ли?
Предполагам.
Щом така предпочиташ да го възприемеш, значи това правя.
Добре. Да вървим! - Какво?
Винаги съм искал единствено...
Тръгвай! - Моля те, запали!
Като наберем достатъчно скорост, ще скоча вътре. После скочи и ти.
Включвам на първа и пускам съединителя.
Знам как се пали кола с бутане. - Само казвам.
Дай аз да карам! - Нека първо да я запаля!
Мамка му!
Добре. Ти карай шибаната кола! - Аз ще карам шибаната кола!
Слушай...
Понеже всеки миг ще умрем, искам да знаеш нещо.
Ти съсипваш всичко.
Наистина. Не съм ти го казвал, но напълно съсипа живота ни.
Но ти си моето семейство. Това правят семействата.
Исках само да съсипвам всичко заедно с теб,
да опропастяваме живота си поравно.
На надгробните плочи пише
"Обичната ни майка" или "Обичният ни брат",
не "Обичният ни сълагерник". За това си има причина, нали?
От сега нататък сме равни. - Съгласен съм.
Ти си ми брат. Обичам те! - И аз те обичам!
Пали колата! Не искам ти или аз да умрем.
Качвай се! - Добре.
Успяхме! - Справихме се!
Да!
Трябва ни бензин. - Не, напротив.
Стрелката сочи "Празен".
Винаги е така. - Винаги сочи "Празен" ли?
"Празен" значи, че резервоарът е празен. Нямаше да можем...
Ти се заеми с това.
Превод ИВАЙЛО МАРКОВ