Джейкъб.
Тук ли си, Джейкъб?
Чуваш ли ме?
Джейкъб.
Тук съм.
Тук съм...
Недей.
Бъди тих.
И ме чуй.
Така трябва да бъде.
Друга жена ще дойде.
Ще видиш.
Ще има друга.
Ще я опознаеш
чрез любовта, която тя ще ти покаже.
Нека думите, излизащи от устата ти,
да бъдат думите, връщащи ме към теб.
Обещай ми.
Обещай.
Джейкъб.
Винаги ще съм твоята майка.
„Глас oт камъка
Препоръката ти.
Благодарни сме за всичко, което направи.
Благодаря. Опасявам се, че трябва да тръгвам.
Къде отиваш?
Тръгвам, защото вече си по-добре.
Не се нуждаеш от мен.
Разбира се, че се.
Не.
Нуждаеш се от твоите родители.
Карлота.
Винаги ще мисля за теб.
Моля те, не тръгвай.
- Карлота. - Сбогом.
Бегло познавам жената, която виждам.
Казва се Верена.
Тя е сама.
Помни всички тях.
Всяка една раздяла.
Животът й се измерва в довиждания.
А всяко едно такова е по-трудно от предишното.
Ела при Камъка.
И при момчето, което не говореше.
Здравейте.
Аз съм Верена.
Чакат ме.
Тук съм заради момчето.
Извинявам се, господине.
Обърках ли часа на срещата?
Не сте.
Позицията все още е свободна, нали?
Да, за английски говоряща сестра.
Първият ми език е.
Имам тези от предишни работодатели.
С всяко семейство ли си живяла? - Да.
Помага в начинанието да разбереш детето,
ако опознаеш и семейството.
А поддържаш ли контакт с тях?
Когато детето се възстанови, семейството
обикновено избира да забрави.
Нямаш диплома.
Но казват, че си надарена.
Уменията ми са плод на опита ми.
И на... чувствителността.
Чувствителност.
Нямаш свои деца.
Нямам.
Относно сина ти...
предпочита английски?
Майка му предпочиташе.
Тя желаеше той да го говори.
Тя почина. Беше болна.
Оттогава синът ми не говори.
Седем месеца...
и шестнадесет дни.
Алесио ще ти покаже стаята ти.
Бих искала да се представя
на сина ви.
Не ми казахте името му.
Трябва да кажа, че имаше и други мед. сестри,
всяка бе убедена в таланта си също като теб.
Казва се Джейкъб.
Здравей, Джейкъб.
Казвам се Верена.
Ще поостана тук за малко.
Не съм като другите...
по-зле съм.
Моля те, погледни ме, Джейкъб.
Бих искала да ти помогна. Разбираш ли?
Безсмислено е.
Дори не кима с глава.
Не пише, не рисува...
не пее, не се смее.
Не се усмихва.
Не плаче.
Благодаря.
Ще започнем да работим сутринта, Джейкъб.
Към 9:00ч.?
Въпросите ти са безсмислени.
Няма нужда Джейкъб да ми отговаря.
Смятам, че е наясно с това.
Достатъчно.
Седни.
Сега можеш да станеш.
Лека нощ, Джейкъб.
Доста е послушен.
Хм.
Това е част от всичко.
Да не се подчини, означава да каже нещо...
затова се подчинява.
Не се опитва да те нарани.
Това е синът ми, госпожице, не аз.
Хм.
Не си желана от Джейкъб.
Още не го е показал, но ще го.
Мълчанието му е толкова силно.
Ще го усетиш.
Говориш му много грубо.
По-дръзко от останалите.
Искам да попитам за някои неща.
Какви неща?
Утре може би.
Като начало, ще ти кажа какво виждам.
Виждам, че...
ако искаше да говориш,
щеше.
Предполагам колко е трудно
да не казваш нищичко.
Колко си концентриран във всеки един момент.
Признавам, много си добър.
Знам нещичко за чувството
да си някак далеч от света.
Загубих майка си, когато бях по-малка от теб.
И баща си, когато бях по-голяма.
Чудесен ден е.
Имам идея.
Джейкъб.
Джейкъб!
Добро утро.
Търся Джейкъб.
Вече го загуби, а?
Ако го видиш, кажи му, че съм искала да говорим.
Джейкъб?
Простете ми...
Верена.
Медицинската сестра, разбира се.
Ела по-близо.
Нека Лилия да те види.
Дошла си, за да накараш момчето да проговори.
Само за да помогна.
Добре дошла.
Добре дошла...
Добре дошла в „Камъка, мое дете.
Благодаря.
Много сте мила.
Но трябва да вървя.
Да, разбира се. Намери момчето.
Накарай го да говори.
Съжалявам. Търсех Джейкъб.
Свириш ли?
Не, никога не съм могла.
Това ли е жена ти?
Да.
Как се казваше?
Прекара време с Джейкъб тази сутрин.
Да.
Забеляза ли нещо?
Трябва да разбера през какво е преминал.
Малвина.
Малвина Риви.
Може би си чувала за нея.
Не.
Това е в „Карнеги Хол".
Свиреше навсякъде по света, във всяка велика зала,
за крале и кралици,
за президенти.
Била е много красива.
Шест месеца след тази снимка
тя почина.
Започна след като се върнахме.
Като една обикновена треска...
а се превърна в огън.
Всеки ден изпиваше по малко
от силата й.
От красотата й.
Трябваше да тръгна, за да намеря помощ.
Джейкъб остана с нея.
Той и Лилия се грижеха за нея.
Стоеше неотлъчно до майка си.
Има нейната дарба.
Стояха тук и свиреха заедно с часове.
Той избира да не говори?
Това трябва да е...
невероятната ти чувствителност?
Имам предвид, нямало е нараняване?
Никаква невъзможност?
Нещо в него се е пречупило.
Това е просто отказ...
Отричане.
Сякаш чрез това бдение
ще поправи случилото се.
Искаш да кажеш, че желае майка си обратно?
Е, това е... откритие!
Търсех те, Джейкъб.
Тук съм, за да работя,
а не, за да играем на криеница.
Каза ли му, че съм го търсела?
Не, забравих.
Не съм приключила още, Джейкъб.
Имаме си работа за вършене.
Имаш много красив дом.
Благодаря.
Наистина се надявам тук да ти е комфортно.
Един път, Джейкъб,
бях при семейство в Лука.
Къщата им не бе чистена
от години.
Имаше хлебарки, големи, колкото часовника на баща ти.
И веднъж бях със семейство в Пиаченца.
Споделях стаята си с готвач.
Който хъркаше досущ като бивол.
Та, да, сигурна съм,
че ми е много комфортно тук.
Честно казано, не чувствам това място като свое.
Семейсвото на жена ми е живяло тук 1200 години.
Аз съм просто посетител.
Семейството на Алесио е било тук толкова дълго.
Жените работят в къщата.
Mъжете - в кариерата.
В кариерата?
Оттам идва всичко...
цялото богатство на семейството.
Камъкът някога струваше прескъпо.
Някога?
Позволи на цената му да падне в началото на войната.
Времената бяха трудни.
А тя имаше своята кариера.
Нямаше нужда от камък.
Джейкъб плува там.
Ще те заведе, ако желаеш.
Да.
Би ми харесало.
Малкият професионалист е добре.
Сигурен ли си?
Водата е дълбока.
Много дълбока.
За какво е?
За почит към работниците в кариерата.
Тези, които починаха заради камък.
Позволи ми.
Извинете.
Толкова време мина.
Аз...
й правех това всеки ден.
всяка вечер от живота й.
Откакто бе мъничко момиче.
Започна да свири,
когато бе на четиринадесет.
Взимаше ме навсякъде със себе си.
Никой не я познаваше, както аз.
Познавах настроенията й,
нуждите й.
Колко я обичах.
Джейкъб, ти ли беше?
Ако си бил ти, значи ми казваш, че си уплашен.
Дже...
Джейкъб.
Джейкъб, какво има?
Джейкъб.
Какво?
Джейкъб, не!
Чакай! Чакай!
Джейкъб?
Хей!
Джейкъб.
Джейкъб, не.
Тихо. Тихо.
Бъди тих. Бъди тих.
Тихо.
Достатъчнo.
Спри!
Tрябваше да го оставя.
Беше застанал до стената...
сякаш слушаше.
Да, виждал съм го.
В стаята му.
Също и в градината.
При кариерата.
Предполагам, че чува майка си.
Или поне така мисли.
Сякаш го успокоява.
Трябваше да ми кажеш.
Променя ситуацията.
Може да е симтом на по-сериозно състояние.
Не вярваш в такива гласове?
Не.
Не, господине, не вярвам.
Аз също.
Понякога ми се иска да вярвах.
Обмислял ли си
да го изведеш от това място?
Да, разбира се.
Беше невъзможно.
Стана като снощи.
Беше опасен както за себе си, така и за другите.
Тогава трябва да е болница.
Не, абсолютно не.
Не.
Господине, вече не съм сигурна дали мога да се грижа за сина ви.
Защо?
Бях подведена относно изискванията.
Трябва да обмисля дали съм достатъчно квалифицирана.
Досущ като другите си.
Очаквам решението ти.
Джейкъб.
Джейкъб! Джейкъб!
Помогни ми да сляза.
Уплаши ме, Джейкъб.
Но ми помогна да осъзная нещо.
Не мога да те оставя.
Някога познавах момче,
което мислеше, че чува починалата си сестра.
през зъбците на остарял гребен.
Стоеше с него с часове.
Слушайки и прошепвайки тайните си.
Беше толкова убеден в чутото, колкото и теб.
Умът е способен на необикновени неща.
Умът ти е този, който ти говори.
Нищо друго.
Не казвам, че
чутото от теб е нереално,
защото всичко, преживяно от нас, е реално по своему.
Но...
Не е това, за което се представя.
Важно е да осъзнаеш това.
Искам да чуя говора ти.
Но не съм твой враг.
Пука ми за теб.
Какво има?
Искаш да си тръгнеш?
Какво е това?
Семейната гробница.
Хайде, погледни.
Цялото семейство е тук.
40 поколения.
Погребани тук в камъка.
Лучия...
Уголина...
Анжелика...
Госпожо Малвина...
Джейкъб?
Ела с мен, моля.
Колкото по-малко говориш, толкова повече знаеш.
Няма какво да чуя.
Мисля, че се боиш, че ако проговориш,
гласът ще затихне.
Ела.
Нека слушаме заедно.
Ще ти кажа какво чувам.
Странни са...
звуковете.
Можеш да си представиш почти всичко.
Но тя не е там.
Искам да спреш с това.
Починалите не говорят.
Знам го, Джейкъб.
Знам го добре.
Колкото и да не желаем да е така,
починалите си остават тихи.
Лека нощ, Джейкъб.
Баща ти ми каза, че имаш нейната дарба.
Какво би казала тя, ако знаеше, че никога няма да я използваш?
Сигурно е говорила за бъдещето
преди да почине.
За чудесното, което ти предстои.
Опитай се да си спомниш думите й.
И си представи какво би казала, ако те виждаше сега.
Добро утро.
Господине.
Има история за котката.
Било е традиция при тези, строящи къщи като тази,
да гравират котка в стените
за предпазване от злото.
Мъртва котка?
Не.
Не мъртва.
Това е ужасно.
Разбира се.
Глупаво е, че го обяснявам толкова леко.
Прости ми.
Джейкъб сигурно те чака. - Да.
Сега, ако посвириш,
това ще значи само, каквото си пожелал да значи.
Посвири ми, Джейкъб.
Може би съм грешала по-рано, когато говорех за майка ти.
Може би мълчанието ти
не би я ужасило, както мен ме.
Говори се, че един артист
се интересува само от любовта на публиката.
Може би...
мълчанието ти е пасващa се почит.
Повече обаяние след напускането й на сцената.
Какво ми казваш, Джейкъб?
Че греша или съм права?
Не можеш...
Правя го, за да ти помогна, Джейкъб.
Момчето бе разстроено днес.
To e болно.
Има нужда от помощ.
И разбива сърцето на баща си.
Момчето...
е всичко значимо.
Той е бъдещето.
Погледни се.
Колко си красива...
Дай ми ръцете си.
Силни са.
Като нейните.
Той няма да проговори, за да те удовлетвори.
Ще проговори, когато му дойде времето.
Той чака.
Но чака прекалено дълго.
Това е ясно на всички ни.
Когато проговори...
къде ще отидеш?
При следващото място.
Самотно дете.
Има история за котката на стената.
Той чака.
Чудех се дали Джейкъб е още тук.
Не.
Може ли да погледна?
Щом искаш.
Това е жена ми.
Беше доста неподходящ модел.
Мърдаща, оплакваща се.
Беше доста зле...
но и доста добре.
А тази?
Не съм работил от много месеци.
Щеше да бъде нейна.
Не можеш да я довършиш и си я изоставил.
Може би, ако работиш,
това ще помогне на Джейкъб.
Може би ще символизира надежда.
Да.
Може би.
Здравей?
Лилия?
Поддържам я чиста за нея.
Беше тук в своя край.
Грижехме се за нея денонощно.
Аз и момчето.
Той видя ужасни неща.
Той чу...
ужасни неща.
Когато почина, я изкъпах,
Завързах и косата й.
Стаята те натъжава.
Разкъсала си роклята си.
Да.
Да, чудех се дали... мога да взема назаем конци?
Имам идея.
О, не.
Не, не, не мога.
Чакай.
Не, наистина... Моля, не мога.
Да видим. Тази?
Не.
Пробвай я.
Виж как ти стои, а?
Красива си. Много.
Перфектно.
Красавица.
Аз... скъсах рокл... полата си.
Свали я.
Да.
Не.
Облечи я.
Хвърли тази.
Господине.
Моля те.
Имам въпрос.
Съвсем възможно е да откажеш.
Какъв е?
Този следобед видях
нещо, което не бях забелязвал преди.
Някои общи черти между теб...
и жена ми.
Аз...
Мисля, че знаеш какво желая.
Ако съм те обидил, се извинявам.
И моля да забравим това изцяло.
Работата ти тук няма да бъде засегната.
Погледни се.
Колко си красива.
Левият ти крак напред.
Ръката ти.
Да, ръката ти.
Главата.
Точно така, да.
Само още малко.
Не мърдай.
Нека влязат.
Джейкъб.
Тук съм.
Точно тук...
Джейкъб.
Ще се грижа за теб.
Обещавам.
Сега го нараняваш.
Остави ме да се погрижа за него.
Нека се погрижа и за двамата.
Това тя ли е?
Или съм аз?
Искаше да ме видиш?
Мисля, че е време
да разгледаме какво си свършила досега.
Да обсъдим някакви промени в поведението на Джейкъб.
Нуждае се от мен.
Мога да му помогна.
А все още не е казал нищо.
Аз трябваше да го пазя,
а сега усложних нещата.
Тя ме иска тук.
Да се грижа за Джейкъб...
и да се грижа за теб.
Гласът е истински.
Ти си луда.
Да.
Сама го каза.
Сериозно състояние.
Трябваше да бъда по-наблюдателен.
Вместо да помогнеш на Джейкъб, се превърна в нестабилна.
Сега чуваш, каквото желаеш.
Не. - Да.
Защо да говори с теб, а не със съпруга си?
Моля те, не ме изпращай. Моля те.
Трябва да направя най-доброто
най-вече за Джейкъб.
Джейкъб!
Джейкъб.
Той ще ме изпрати.
Кажи ми какво да направя.
Кажи ми.
Кажи ми. Кажи ми.
Кажи ми.
Кажи ми! Кажи ми!
Кажи ми. Кажи ми.
Кажи ми!
Джейкъб.
Друга жена ще дойде.
Така трябва да бъде.
Трябва да й помогнем.
Джейкъб.
Джейкъб, слушай ме внимателно.
Майка ти те наблюдава.
Но страда.
Изморена е.
И е в капан.
Джейкъб,
трябва да й помогнем.
Трябва да й помогнем.
Знаеш какво да направиш.
Джейкъб.
Джейкъб, Джейкъб!
Джейкъб, спри!
Джейкъб!
Спри, Джейкъб!
Джейкъб, не.
Не, не, не,
Време е.
Трябва да я пуснеш.
Не, Джейкъб.
Не, трябва да е сега.
Разбираш ли?
Ще ме изпрати, ако не проговориш.
Говори.
Говори! Говори!
Говори!
Не.
Джейкъб.
Така трябва да бъде.
Какво правиш?
Трябва да тръгвам. - Не.
Тя ми предаде болестта си.
Имаш треска. Това е всичко.
Няма нужда да си вървиш.
Искам да останеш.
Прости ми. Бяхме омагьосани от нея прекалено дълго...
Не само Джейкъб, всички ни!
Не мога.
Не, Джейкъб се нуждае от теб.
Моля.
Толкова съм уплашена.
Лилия, къде е тя?
Кой?
Лилия.
Какво имаш предвид?
Къде е тя?
Мъртва е.
В деня на погребението на Малвина,
сложи камъни в джобовете си и влезе в езерото.
Верена.
Верена!
Погледни се.
Не тук.
Не и тази стая.
Не. Не, не, не.
Не, не, не.
Не и тази стая.
Всичко е наред.
Всичко.
Всичко, всичко.
Вратата бе заключена.
За твоя безопасност е.
Моля те, Клаус, не в тази стая.
Алесио мисли, че е най-добре така.
Моля, не ме оставяйте тук.
Ще потърся лекар.
Ще дойде възможно най-бързо.
Не ме оставяйте тук.
Не в тази стая.
Трябва да говоря с Джейкъб.
Джейкъб.
Момчето ще проговори,
когато му дойде времето.
Помощ.
Помогнете ми.
О, Господи, моля те.
Добро утро.
По-добре ли си?
Всичко ще е наред. Обещавам.
Притесних се.
Къде е Джейкъб?
Липсва ми мама.
Аз съм тук.
Тук съм.
Джейкъб.
Опитвам се да мисля за времето преди това.
Бегло познавам жената, която виждам.
Но миналото е сън,
от който се събуждаме всяка сутрин.
Никой не е този, който е бил преди.
Ела, Джейкъб.
Седни с мен.
Превод и субтитри: martiriz /M.Ризова/ @subs.sab.bz