Какво ядохте?
Имахте провизии за две седмици. Бяхте вътре четири месеца.
Не помня да съм яла нещо.
Колко време мислиш, че беше вътре?
Дни.
Седмици вероятно.
Какво стана с Джоузи Радек?
Не зная. - А Шепърд?
Торенсен?
Мъртви са. - Вентрес?
Не зная.
А какво знаеш?
Изтребление превод: spitfire_
Това е клетка.
Както всички други клетки, тя идва от вече съществуваща.
И чрез делене, всички клетки произхождат от една-единствена.
Един едничък организъм самичък на планетата Земя,
а вероятно самичък и в цялата Вселена.
Преди четири милиарда години,
една клетка стават две, те пък стават четири.
След това осем, шестнайсет, тридесет и две...
Ритъмът на делящата се двойка.
Това стои в основата на всеки един микроб.
На стрък трева, морско същество, сухоземно същество.
И на човека. Това е структурата
на всеки жив организъм,
който в крайна сметка умира.
Вие, студентите по медицина и бъдещите доктори
трябва да знаете, че всички сте тръгнали от тук.
Клетката, която гледаме, е от тумор.
Пациентът е жена в началото на 30-те,
а клетката е взета от шийката на матката.
През следващия срок ще наблюдаваме по-обстойно раковите клетки
и ще обсъдим автофогичната им активност.
Професоре. - Здравей, Кейти.
Снощи прочетох работата на Джон Сълстън.
Все още усещам, че сякаш не се трудя достатъчно.
За другите всичко е по-лесно.
Лина.
Дан.
Търсих те по обяд, но май не беше тук.
Имах оценки за довършване. - Само работа и без забавление.
Не е здравословно.
Исках да те питам дали имаш планове за събота.
Със Сара ще имаме гости
Ако времето позволи ще бъде градинско парти.
Всъщност имам планове. - Ще бъде забавно.
Благодаря ти, Дан. Оценявам го, но ще боядисвам...
Спалнята.
Измина година, Лина.
Може да дойдеш на едно барбекю. Така няма да предадеш
или да накърниш паметта му.
Ще боядисам спалнята.
Господи...
Господи. Мислех, че си мъртъв.
Завинаги.
Кейн?
Никой не знаеше нищо за частта ти.
Свързах се с всеки. До който успях да се добера.
Другите знаят толкова, колкото и аз.
Секретна ли беше?
Може би.
Как така "може би"?
Да, секретна. Така мисля.
Отново ли Пакистан?
Не знам къде бях
или какво беше. - Как така? Топло ли беше?
Имаше ли сняг? Местните говориха ли португалски,
суахили или пащо?
Отколко време си тук?
Не зная. - Как се върна? От коя база тръгна?
Не зная. - И останалите ли се върнаха с теб?
Трябва все нещо да може да ми кажеш.
Нямаше те цели 12 месеца.
Заслужавам поне някакво обяснение.
Има ли значение?
Кейн...
Как се прибра?
Бях навън.
Извън къщата?
Не.
Извън стаята.
Стаята с леглото.
Вратата беше отворена и аз...
Видях те.
Разпознах те.
Лицето ти.
Не се чувствам много добре.
Стой с мен, скъпи. Тук съм.
Мъж на 31 с кръвоизлив и пристъпи.
Стой с мен, скъпи. Обичам те.
Погледни ме, скъпи. Не може ли да сторите нещо?
Вие ли поискахте полицейски ескорт?
Полека.
Вън от линейката! - Какво правите?
Не стреляйте! - Вън! Движение!
Какво става?
Какво правите? Не може да го местите.
Пуснете го!
Зона Х
Сигурно се чувствате ужасно.
Боли ви главата от успокоителното, което получихте.
Седнете.
Коя сте вие?
Казвам се доктор Вентрес.
Психолог съм.
Защо говоря с психолог?
В психиатрична клиника ли съм?
Не. - А къде тогава?
Къде съм?
Къде е съпругът ми?
Седем години сте служила в армията.
Аз съм професор в "Джонс Хопкинс".
Искам да знам какво по дяволите правя тук.
Областта ви е генетично програмиран жизнен цикъл на клетката.
Къде е съпругът ми?
Искам да поговорим за сержант Кейн.
Кога се върна у дома?
Искам да се видя с адвоката си. - Не ви е позволено.
Обясни ли ви как се е прибрал?
Не. - Свърза ли се с вас
докато беше навън? - Не.
След завръщането си какво ви каза за мисията му?
Нищо. - А преди да отпътува?
Каза ли къде отива и какво ще прави?
Нито ми каза, нито го разпитвах.
Но често сте искали информация от командира на частта му.
Допреди шест месеца, когато сте спрели.
Защо? Приехте, че е мъртъв?
Да продължите напред?
Не е лесно да се продължи.
Не продължих.
Приключих с отговорите. Ваш ред е.
Съпругът ви е тук.
Много е болен. - Какво му има?
Много от органите му отказват да работят.
Масивен вътрешен кръвоизлив.
Сигурно е бил изложен на някаква радиация.
Или вирус.
Кажете ми къде е бил и какво е вършил.
Мога да му помогна.
Библейско събитие...
Извънземно събитие...
От друго измерение...
Имаме много теории и малко факти.
Всичко започна преди три години.
От националния парк "Блекуотър" докладваха,
че фарът е обграден от нещо, което те оприличиха на "сияние".
Един от пазачите отишъл да разследва.
Така и не се завърна.
Събитието е свръх секретно.
От тогава идваме към мястото по суша и вода.
Изпращахме дронове, животни, екипи от хора.
Но нищо не се завръщаше.
А границата не спира да расте. Става все по-голямо.
Засега се е разпростряло само сред блатата,
а наредихме евакуация под претекст за химически разлив.
Но това няма да ни върши работа още много време.
След няколко месеца зоната ще обгърне и мястото, в което сме.
После и градове,
щати
и така нататък.
Казахте, че нищо не се е връщало.
Но нещо е успяло да се завърне.
Да.
Умира.
Да.
С вас трябва да постигнем съгласие какво да правим с него.
Няма да ме оставите да се прибера у дома?
Това ли искате?
Не. Искам да съм с него.
Не говориш с мен.
Извинявай.
Напълно съм изключил.
Мислиш си за следващата мисия?
Не.
Просто гледам луната.
Много е странно да я гледаш на дневна светлина.
Сякаш Бог е направил грешка. Забравяйки лампата светната.
Господ не прави грешки.
Все пак това не е присъщо за един Бог.
Не съм убедена.
Нали знаеш, че те чува?
Взимаш клетка, заобикаляш лимитът на Хайфлик
и спираш стареенето.
И аз щях да изтъкна точно този довод.
Тоест, клетката не старее и става безсмъртна.
Не спира да се дели и не умира.
Казват, че стареенето е естествен процес,
но то всъщност е недостатък в гените ни.
Харесва ми като ми говориш сякаш съм идиот. Секси е.
Без този недостатък можехме да сме така завинаги.
Добре тогава. Да приемем, че е недостатък.
Не ми каза къде те пращат този път.
Знам, че в тази мисия има нещо странно.
Защо?
Тишината около нея е по-оглушителна отвсякога.
Тишина като за риболов.
И?
Ще сме в едно и също полукълбо.
Какво ще рече това?
Че ако излезеш навън и погледнеш към небето,
ще гледаме едни и същи звезди. - Майка му стара.
Бъзикаш ли ме? - Какво?
Да не мислиш, че това правя докато те няма?
Какво? - Мислиш си, че съм в градината
втренчвайки се в небето?
Млъквай. - С моя любим Кейн...
гледаме луната по едно и също време.
Спри. - Моят далечен небесен приятел.
Не, не.
Дано се грижат добре за смелия ми войник.
Държиш се неуважително
не само към бившите ти бойни другари в армията,
но също и към президента. - Забрави да кажеш и флага.
Ей сега ще ти дам флага.
Моят герой. - Да го духаш.
Добре.
Самичка е. Не трябва ли да се сприятелим с нея?
Давай ти. - Отивам.
Прекъсвам ли нещо? - Не, никак даже.
Супер.
Гледам те тук и сама...
Предполагам, че се чувстваш странно или неловко.
Донякъде.
Недей. Сериозно говоря.
Хората работещи тук спят в ембрионална поза
и издават странни звуци.
Зловещо е.
Аз съм Аня. - Лина.
Приятно ми е. - И на мен.
Защо не дойдеш да се запознаеш с екипа ми?
Завъди малко приятелства. Хайде.
Дами, запознайте се с Лина. - Здравейте. Приятно ми е.
Това е Каси Шепърд, Джоузи Радек.
Приятно ми е.
Искаш ли да седнеш? - Благодаря.
Първи ден в "Съдърн Рийч"? - Да.
Благодаря. - Пак заповядай.
От много време ли сте тук?
Още от началото.
Аз съм геоморфолог.
Проверявам магнитните полета около границата,
което е като да изследваш ураган с конфети.
А аз съм тук от десет месеца.
Цели десет... Бях парамедик в Чикаго.
Опитах се да отида в неправителствена организация,
но ме отхвърлиха и така пристигнах в "Съдърн Рийч".
Тук съм от два месеца и съм физик. Дойдох след завършването ми.
Много е умна. - Каква е историята ти, Лина?
Аз съм биолог в "Джонс Хопкинс".
Ето на. - Биолог!
Казах ви, че е умна. Залагахме каква професия си
и Джоузи разбира се заложи на това, че си биолог.
А аз, че си от органите на реда. - А аз и че си сама.
Господи. Трябва ли непрекъснато да нападаш така хората?
Майната му. Предвид обстоятелствата
на няколко месеца ми е позволено да хващам басове.
За какви обстоятелства говорим?
Звучи налудничаво...
И изглежда налудничаво.
Ще тръгнем натам.
Ще влизате в Зоната? - След шест дни.
Трите? - Четири.
Вентрес.
Доктор Вентрес. - Като водач на екипа.
Само жени. - Учени.
Предишните бяха главно от армията, затова сега нещо ново.
Какво мислите, че им се е случило?
Има две теории какво се е объркало в Сиянието.
Първата е, че нещо ги е убило.
Втората е, че са полудели и са се избили.
Един обаче успя да се завърне.
Да. Сержантът.
Да, но знаеш в какво състояние го откриха.
Кейн.
Знам защо влезе вътре.
Много съжалявам.
Знам какво трябва да направя.
Не им каза за връзката ви със сержант Кейн?
Това можеше само да усложни положението.
Какво?
Какво толкова е можело да усложни?
Защо ще влизате в Сиянието?
Мисията е да се достигне до предполагаемия източник.
Да влезем във фара, да съберем данни и да се върнем.
Но не мисля, че вашата задача в мисията ще бъде точно тази.
Не.
От известно време наблюдавам феномена.
Правя профили на доброволците.
Аз избирам екипите.
Те влизат, а аз гледам.
Гледам как границата се приближава.
Това не трябва да продължава вечно.
Искате да знаете какво става вътре?
Да, искам.
Аз също.
За това усложнение говорихте.
Искате да дойдете с нас.
С нищо не мога да му помогна от тук.
Учен-войник.
Може да воюваш.
Може да се учиш.
Може да го спасиш.
Поискала си да се присъединиш към мисията.
Знаела си, че другите мисии претърпяха провал
и че единственият оцелял, може да не оцелее още дълго.
Смел избор.
Дължа му го.
Искам само да разбера какво те е подтикнало.
Дължа му го.
Затова отивам.
Сиянието
После ще имаме истинска храна.
Спагети. - Вегетарианските соленки на Радек.
Има и царевичен хляб. Не е зле.
Най-накрая се събуди.
Дайте ми секунда. Леко съм дезориентирана.
Добре дошла в отбора.
Нали не помниш кога направихме лагера?
Не помня нищо след влизането ни в гората.
Нито една от нас не помни. Проверявах запасите с храната.
Съдейки по липсите, тук сме очевидно от 3-4 дни.
Невъзможно. - И аз това казах.
Проверих комуникациите и навигационното оборудване.
Нямаме проблем с електрониката. Камерата също работи,
но всичко извън Сиянието, което уж ни дава данни, не работи.
Над нас в момента трябва да има поне 20 сателита.
Вижте.
Нямаме компас, комуникации, координати...
И ориентири, по които да се водим. - Знаем, че сме в щатския парк.
Океанът е на юг. После тръгваме по брега
докато не стигнем до границата. Нали така?
Откъде знаем накъде е юг? - Знаеш как става, Джоузи.
Малката стрелка сочи слънцето.
Средата между малката стрелка и цифрата 12 ти сочи накъде е юг.
Супер. Ориентирахме се.
Нали наистина не очаквахте комуникациите да работят?
Три години на експедиции, три години на радио мълчание.
Да прибираме нещата и да тръгваме.
И без това пропиляхме голяма част от деня.
Ще проверя това. Може да ни изкара от блатото.
Добре. Аз ще проверя колибата.
Сякаш някой е щял да се жени.
Тези са много странни.
Защо?
Прекалено са различни едно от друго.
Като ги гледаш не може да кажеш, че са от един вид.
Но структурата им е една и съща.
Така че би трябвало да са един вид.
Това е едно растение.
Прилича на непрекъснато мутация.
Патология?
Можеше да говорим за патология, ако ставаше дума за човек.
Джакпот.
Шепърд. Намерих превозно средство.
Има ли нещо интересно вътре?
Не. Изоставена е отдавна. Може би преди още...
Радек?
Радек! Радек!
Държи ми! - Радек!
Нещо ми държи раницата!
Не!
Държи ми раницата!
Помогнете ми. - Какво става?
Хвани ме за рамото.
Изправи я. Хайде.
Държа я. - Добре.
Добре си.
Всичко е наред.
Седни. Помогнете ми с раницата й.
Дишай. Всичко е наред.
Какво по дяволите стана? - Имаше нещо във водата.
Ставай. Давай.
По дяволите. Назад.
Шепърд! Пази се, Шепърд!
По дяволите.
Същото като с цветята.
Вижте му зъбите.
Концентрични редове.
Това е огромен скок в еволюцията.
Нали акулите имаха такива зъби? - Дали не е хибрид?
Не може да се прави хибрид между различни видове.
Устата тежи, Лина.
В началото мутациите са леки.
С приближаването до фара, ставаха все по-крайни.
Сериозни изменения.
Дубликати по форма.
Дубликати?
Ехота.
Възможно ли е да са били халюцинации?
И аз това се питах,
но всички ги видяхме.
Приличаше на сън.
На кошмар. - Не винаги.
Понякога беше красиво.
Ранена ли си? - Просто натъртване.
Сигурно е от алигатора.
Да.
Къде се научи да стреляш?
Преди докторантурата бях в армията.
Пехотата? - Седем години в армията.
Сякаш беше в друг живот. - Да.
В екипа всички се чувстваме по този начин.
Беше като детска игра. Аз бях омъжена.
А ти какво имаш на главата си? Дете или съпруг?
Съпруг.
И той беше в армията.
Така се запознахме.
"Беше" в армията? Напусна ли?
Убит в битка.
Съжалявам да го чуя.
Явно това е причината.
Какво искаш да кажеш?
Да кандидатстваш за това.
Не би правила това, ако животът ти е приказка.
Всеки идващ тук е повреден.
Аня, за да не пие.
Тоест, тя е от пристрастените. Джоузи носи дълги ръкави,
за да не се виждат белезите на предмишниците й.
Опитала е самоубийство?
По-скоро обратното. Опитва се да се чувства жива.
Вентрес?
Да... Доколкото знаем,
няма приятели, няма семейство, партньор в живота или деца.
Няма за какво да се хване.
А ти? - И аз загубих някого.
Но не съпруг.
Дъщеря ми имаше левкемия.
Съжалявам.
Това донякъде са две нещастия.
Загубих прекрасното ми момиченце
и вече не съм като преди.
Има нещо тук.
Форт Амая
Това прилича на щаб на "Съдърн Рийч".
Преди Сиянието да го погълне.
Още мутации.
Навсякъде са.
Злокачествени. Като тумори.
Това да не е столовата? - Да.
Натам. Хайде.
Легла и раници. Дали има хора тук?
Ние сме тук.
Имах предвид преди.
По дяволите.
Това е тежко. Не мога да го нося.
Какво видя, Лина?
Вижте.
"Пейтън, Мейър,
Кейн, Шели."
Това са войниците от последната експедиция.
Явно в тази стая са мислили стратегиите си.
Защо някои от имената са зачеркнати?
Да не вадим прибързани изводи. - А може би трябва.
Да. Нали това е планът на базата?
Това е столовата. - В която сме.
Според мен това са имената на караулните.
Щом те са охранявали периметъра, то и ние трябва.
Разбрано. - Да.
Това може да ни каже нещо.
"За тези след нас."
Май говори за нас.
Карта памет.
Сигурно ще мога да я пусна.
Работи.
Добре ли си?
Така.
Стой.
Стоиш ли мирно? - Да.
По дяволите.
Какво прави?
Спри, спри, спри.
Дръж го.
Ето го.
Знам какво е станало с последните. Откачили са.
В него имаше нещо живо. - Не.
От светлината беше. - Какво?
Бях парамедик 10 години. Изстъргвала съм хора от платното.
Виждала съм кофти неща. Светлината ни изигра номер.
В него се движеше нещо. - Не. Беше в шок.
Така става, когато човек е в шок. - Пак го изгледай.
Няма да го гледам пак! - Не бяха вътрешностите му.
Приличаше на червей. - Тогава ти го изгледай, Шепърд.
Къде отиваш?
Къде отиваме? - Малко по-натам.
Какво е това?
Не зная.
Не искам да оставаме тук довечера. - Нямаме избор.
Моля ви. - Хайде.
Вече е твърде късно, за да тръгваме.
Да излезем.
Много мило от твоя страна.
Защо не си в леглото?
Трябва да тръгна ден по-рано.
Какво?
Днес ли?
Още сега. - По дяволите.
А бяхме планирали целия ден. Щяхме да караме из страната.
Не можем. - А не може ли поне...
Веднага ли имаш предвид?
Да.
Какво има?
Аз...
Обичам те, Лина.
И аз те обичам.
Мистерията разплита ли се?
Все нещо се разплита.
Според мен се справяш добре.
Джоузи най-накрая си почива. - Да.
С помощта на малко успокоителни. - Ами ти?
Поспа ли? - Малко.
И аз съм ужасена като Джоузи.
Просто го прикривам по-добре.
Ще проверя Вентрес.
Добре.
Защо си станала? Трябваше да ме смениш в три часа.
Приключих със съня за днес.
Добре.
Погледни това.
Тук сме ние,
а това тук е фарът.
На югозапад е Вайл Перду.
Малка общност, която евакуирахме преди две години.
Утре трябва да тръгнем натам,
а на следващата сутрин да тръгнем към брега.
Добре.
Добре ли си?
Щях да кажа,
че не бях сигурна дали идеята е добра,
когато не каза на екипа за връзката си с Кейн.
Но след тези кадри...
Добре постъпи.
Не знам каква щеше да им бъде реакцията към теб.
Защо съпругът ми е бил доброволец към самоубийствена мисия?
Това ли мислиш, че правим?
Самоубиваме се? - Направила си му профил.
Оценила си го.
Трябва да е казал нещо.
Питаш ме като психолог?
Да.
Тогава като психолог,
ще кажа, че бъркаш самоубийство със самоунищожение.
Почти никой от нас не се самоубива,
но почти всички се самоунищожават.
По някакъв начин в някои аспекти на живота ни.
Пием, пушим.
Прецакваме добрата си работа.
Или щастливият ни брак.
Това не са решения.
Те са импулси.
Ти може да го опишеш по-добре.
Какво искаш да кажеш? - Ти си биолог.
Самоунищожението не ни ли е заложено?
Програмирано във всяка клетка?
Какво беше това? - Не знам.
Събуди се, Джоузи. Неща става.
Виждаш ли нещо? - Не.
Какво става? Чух шум.
Какво?
Нещо идва през оградата.
През оградата? - Отворена е като консерва.
Нищо не виждам. - Нито пък аз.
Шепърд!
По дяволите. - Какво става?
Шепърд беше до мен. Нещо я сграбчи.
По дяволите. Шепърд!
Мамка му. - Помощ!
Шепърд...
Шепърд!
Трябва да се връщаме.
Трябва веднага да се връщаме. - Права е.
За кое? - Два пъти ни нападнаха.
Изгубихме човек.
Имаме доказателства, че предишните екипи са откачили и са се избили.
Не знам колко по-права от това може да бъде.
Не сме достигнали до фара.
Не сме разбрали причината за Сиянието или какво представлява.
Имаме данни, наблюдения. Снимковия материал е в нея.
Това прави феномена все така необясним.
Ще стигна до фара и сама ще намеря отговорите.
Вие решете дали идвате с мен.
Сякаш дори не разбра, че Шепърд е мъртва.
Полудяла е. Тя е стара дърта кучка.
Благодаря, че ме подкрепи, Лина.
Не разбрах, че трябва да вземем страна.
Да, има страни.
Съгласна съм с теб, че трябва да се връщаме.
Супер. Готови сме.
Трите да прибираме... - Чакай малко.
Трябва да се върнем, но ни отне шест дни да стигнем до тук.
Брегът е на два дни.
И както каза Шепърд,
стигнем ли до брега, по него ще стигнем до границата.
Казваш да се махнем от тук, като навлизаме по-навътре?
Да, щом така искаш. - Щом така искам?
Хич не искам даже.
Нали не прилагаш някаква тактика, за да ни закараш до фара?
Не става дума за фара.
Вярвам, че най-добрият ни път навън е към брега.
Разбрахме ли се?
Излъгала си ги.
Не знаех какво ще стане ако се върнем.
Можеше да е по-безопасно ако продължим напред.
Нямало е как да знаеш. Ти просто си взела решение.
Вентрес взе решение. - Тя имаше рак.
Тя не възнамеряваше да се връща.
Знаеше, че е болна.
Имах подозрения.
И пожела да продължите.
Точно така.
Може да е още жива. - Малко вероятно.
Трябва да се уверим.
Върви тогава. - Добре.
Идвам с теб.
Сама ще я търся.
Откри ли я?
Да.
Мъртва е.
Добре ли си?
Да, просто ме остави сама.
Тук ще пренощуваме.
До брега остават около два часа.
Пораснали са в тези форми.
В това няма никакъв смисъл.
Според мен има.
В началото мислех, че радиовълните са блокирани от Сиянието,
и затова никой, който е вътре не може да комуникира с останалите.
Но светлинните вълни не са блокирани, а пречупени.
Също като радио вълните.
Сигналът не е изчезнал.
Просто е на друга честота.
Листото в ръката ти.
Какво ще стане ако пренаредиш генома му?
Какво? - Дубликат на човешкия геном.
Какво е това?
Че гените определят формата на тялото.
Структурата на тялото.
Храстите са приели формата на хора.
Ръце прикрепени към рамената. Краката към ханша.
Не е възможно. - Очевидно това става тук.
Сиянието е призма, но тя пречупва всичко.
Не само светлината и радио сигналите.
ДНК-то на животните, растенията.
Цялото ДНК. - Какво искаш да кажеш?
Говори за нашето ДНК.
Говори за нас.
Явно това ще ни е спалнята.
Да обезопасим вратите и прозорците.
Това беше грешка.
Добре.
Повече време си далеч от съпруга си, отколкото до него.
Не може да говориш с него за работата си и той за неговата.
А между нас има физическо и интелектуално привличане.
Те са в основата. - Забрави да споменеш и жена си.
Обичам жена си.
Тя няма вина за това.
Хайде, Лина.
Защо е всичко това?
Мислиш си, че нещо му се е случило?
Или че той знае?
Това е, нали? Някак си е разбрал за връзката ни.
Разбрал ли е?
Да.
Трябва да си вървиш.
Не, Лина. Аз... - Дан.
Нито ми се говори с теб, нито искам да те слушам.
Обличай се и се махай.
Не мразиш мен, а себе си.
Не, Дан. И теб мразя.
Това няма да се повтори.
Лъжлива кучка.
Какво става? - Не.
Няма да задаваш въпроси, а ще им отговаряш.
Брат. Приятел.
Съпруг.
Защо не ни каза?
Ти очевидно си знаела.
А ти знаеше ли?
Добре.
Има две теории за случилото се в Сиянието.
Първото е, че нещо ги е убило.
Второто е, че са откачили и че са се избили един друг.
Джоузи за малко да бъде убита от алигатор.
Кас беше убита от мечка.
Първата теория пасва.
Но...
Аз не видях мечката.
Нито пък Джоузи.
Само Лина и Вентрес видяха мечката.
Няма нищо потвърдено. Единствено вярваме на думите им.
Всичко зависи от думата на Лина.
И какво знаем сега?
Знаем това,
че Лина е лъжкиня.
Млъквай, по дяволите!
Лина, ти си лъжкиня.
Ти ли уби Кас?
Да не откачи?
Или мислиш, че сега аз съм откачила и че ще избия всички ни?
Това е втората теория.
Господи.
Когато погледна към ръцете си
и пръстовите ми отпечатъци...
Виждам ги как се движат.
Не мога...
Ако те пусна,
а ти ме вържеш за стол и ме отвориш с нож,
вътрешностите ще се движат ли като отпечатъците ми?
Но не аз съм завързаната за стол.
Ти си тази.
Помощ!
Кас?
Каза, че е мъртва.
Кас! Идвам, Кас!
Ти ли си, Кас?
Помощ!
Не мърдайте.
Аз!
Помощ!
Аз!
Не!
Аз!
Помогнете ми!
Какво правиш?
Махам се от тук. - Сега ли?
Още не се е съмнало. - Няма да чакам.
Разпадаме се.
Телата ни са бързи колкото умовете. Не го ли осъзнаваш?
Сега сякаш имаме деменция.
Ако не достигна скоро до фара,
човекът започнал експедицията няма да е човекът който я завърши.
Искам да съм с всички си, като свърши.
Трябва да вървим, Джоузи.
Колко дълго съпругът ти беше в Сиянието?
Трудно е да се каже с точност.
Чисто теоретично около година.
Прекалено дълго време, за да е останал незасегнат.
Не съм убедена, че е незасегнат.
Права съм.
За пречупванията. - Да.
Снощи си проверих кръвта.
В мен е.
Ще бъде във всички нас.
Беше адски странно да го чуя.
Гласът на Шепърд от устата на това същество.
Според мен докато е умирала, част от съзнанието й
е станало част от съзнанието на създанието убиващо я.
Представи си да умираш изплашен и в мъки,
и да си мислиш, че единствено съзнанието ти оцелява.
Това изобщо не би ми харесало.
Вентрес иска да се изправи срещу него.
Ти искаш да се биеш.
Но аз не искам нито едно от двете.
Джоузи.
Джоузи!
Един по един всички умряха. С изключение на теб.
Как ще го обясниш?
А трябва ли да го обясня?
Да, трябва.
Трябваше да се завърна.
Не съм сигурна, че някой от тях успя.
Фарът
Мисля си, че живях като мъж.
Имах живот.
Хората ме наричаха Кейн.
Но вече не съм толкова сигурен.
Какъв съм тогава, ако не съм Кейн?
Теб ли бях?
А ти беше ли мен?
Плътта ми се движи.
Като течност.
Умът ми...
Непокорен е.
И не го понасям.
Не го понасям.
Не мога.
Виждали ли сте как гърмят фосфорните гранати?
Много са ярки.
Закрийте си очите.
Ако се измъкнете от тук, намерете Лина.
Аз ще я намеря.
Не.
Пет, четири, три, две...
Не, не, не.
Господи.
Не.
Това е последната фаза.
Всичко изчезва в хаоса.
Необятният ум...
И тук идва фарът.
Морето.
Доктор Вентрес?
Лина.
С теб говорихме.
Какво си казахме?
Че трябва да знам какво има във фара.
Този момент вече отмина.
То е вече в мен.
Кое е в теб?
Не е като нас.
Много по-различно е от нас.
Не знам какво иска.
И дали иска нещо.
Но ще порасне
докато не обхване всичко.
Телата и умовете ни ще бъдат частици от тяхната същност.
Докато от нас не остане и следа.
Изтребление.
Не, не. Не!
Значи беше извънземно.
Може ли да опишеш каква форма беше?
Не.
На въглеродна основа ли беше?
Не зная.
Какво искаше?
Не мисля, че искаше нещо.
Но то те нападна.
Повтаряше движенията ми.
Аз го нападнах.
Дори не съм сигурна дали осъзнаваше, че съм там.
Дошло е тук с причина.
Накара околната ни среда да мутира. Унищожаваше всичко.
Не унищожаваше,
а променяше всичко.
Създаваше нещо ново.
Какво?
Не зная.
Преди няколко часа екип е стигнал до фара.
Всичко е изпепелено.
Ако онова същество е било живо,
то сега очевидно е мъртво.
Ще кажеш ли какво става със съпруга ми?
Когато Сиянието изчезна,
кръвното му се стабилизира, а сърдечният ритъм се ускори.
Няколко часа по-късно, той не само, че беше буден,
но беше и с бистър ум.
Естествено продължава да бъде под карантина.
Точно като мен.
Ти не си Кейн.
Нали?
Не мисля.
А ти Лина ли си?
превод: spitfire_ subs.sab.bz @ Translator's Heaven
ИЗТРЕБЛЕНИЕ