Брад! Брад!
Ехо?
Лукас?
Добре.
Брад. Брад.
Здравей! Аз съм, Джен.
Аз... аз ще ти помогна.
По дяволите.
Добре, добре, просто...
Помощ! Някой да помогне!
Добре.
Джен. - Здравей.
Видя ли го? - Кое да видя?
Трябва да ти намеря вода. Вода...
Ето.
Брад.
Боже мой.
Ехо?
По дяволите.
Боже мой.
Господи.
Върни се!
Ей, върни се!
Моля те, моля те.
Не, не...
Не!
По дяволите! Да! Да! Да!
По дяволите.
Всичко е наред. Всичко е наред.
Сега сме тук. Всичко ще бъде наред.
Боже, тук е прекрасно. Това е чудо. - Невероятно е.
Как така има безалкохолно тук? - Преди време
тук е имало семейство и са оставили камара неща.
Когато сте готови,
трябва да се махнем от тук.
Обратно на сала ли?
Тук не е безопасно.
Тук има...
животно...
Скъпа, сигурен съм, че има много животни тук.
Това е чудовище.
Вижте, видях го.
Излиза от океана, върви по земята
и после замъква храната си обратно в тази...
Там, долу, има черна дупка.
Чувате ли? Океанът изхвърли Зак.
Вече беше мъртъв. После го видях това нещо,
което го замъкна там.
Добре. Семейството, за което ви казах...
Вижте това.
Какво е това? - Видя ли го?
Това... това са очите му.
То ги е убило. - Откъде знаеш?
Знам, защото намерих гробовете им. Погребани са тук.
Добре. Тогава какво е станало с този, който е копал гробовете?
Сега... добре. Чуй, има течение,
което домъква неща до този остров. Всички ние бяхме довлечени тук.
Казвам да почакаме и да видим дали още някой ще пристигне.
Да. Ами, ако Брад дойде?
Брад е мъртъв.
Брад е мъртъв?
Да. - Проклятие...
Съжалявам, аз...
Какво се случи с него? - Добре. Чуй. Погребах го.
Погребах го дълбоко в земята и това създание дойде
и го изрови. - На какво прилича?
Голямо е. Има... има два чифта очи и смърди.
Аз... миналата нощ го уцелих.
Ясно? Това е черна кръв.
Той... той мъчи ли се?
Знаеше, че не е сам.
Знаеше, че бях до него.
Още ли харесваш този звук?
Предполага, че всеки го харесва.
Не мисли, че след това често ще идвам на плажа.
Знаеш ли? Там на сала,
за първи път в живота си помислих, че ще умра.
Наистина си помислих... това е, бях дотук.
И... смешно е, защото единственото, за което си мислих,
е колко ще е неловко.
Всички у дома просто ме чакат да се проваля.
Там на сала, във водата,
не чуваш вълните.
Не чуваш нищо.
Предпочитам да умра на сала, отколкото на това място.
Нямаш представа какво е да си там.
Значи... ще тръгнем на запад. Видях няколко самолета в тази посока.
Със сигурност ще ни видят.
Добре, виж.
Знам, че това изглежда откачено. - Да.
Наистина трябва да ми повярваш.
Вярвам ти.
Просто много ни се събра, нали?
Искам да кажа, че просто имаме нужда от малко време, нали?
Отивам за още храна.
Трябва да вземем възможно най-много.
Може ли да ми заемеш това?
Благодаря.
Увери се, че тя ще е готова.
Това е достатъчно за седмица. Трябва да внимаваме как се храним.
Добре, да натоварим сала. - Джен.
Няма да тръгнем.
Какво? - Не точно сега.
Не и в нашето състояние. - Не можем да го направим.
Разбирам, че сте уморени.
И аз съм уморена. Изтощена съм, но...
Не просто сме уморени. Нямаме сили. Почти не сме яли.
Просто трябва да си починем. - Не, тук няма да починете.
Джен, била си сама и си уплашена. Това го разбирам,
но, каквото и да си видяла, това животно...
Не е животно! Казах ти! - Добре, чуй ме. На километри
от тук няма нищо, Джен, ясно? Аз... казвам да запалим огън.
Каза, че си виждала самолети, нали? - Добре.
Ще запалим огън и те ще ни видят.
Стъмва се. Пригответе се за тръгване.
Скъпа, слушаш ли ме изобщо? Няма да се качваме на скапания сал!
Не и тази нощ, чу ли?
Ще се оправим с това.
Добре.
Лукас.
Джен!
Спри! Спри! Джен! Чакай!
Спри! - Махни се от мен!
Успокой се. - Пусни ме! Аз тръгвам!
Спри! Спри! Спри. Просто спри.
Не!
Тръгвам. Не ми пука! - Успокой се!
Не ми пука! Не! - Спри!
Тихо... всичко е наред. - Къде е Лукас?
Просто оглежда наоколо.
Успокой се. От няколко часа е тъмно
и нищо не сме видели.
Трябваше ли да ме връзвате? - Мисля, че засега е добре така.
Съжалявам. Наистина.
Не трябваше да те удрям така.
Просто... просто не знаех какво друго да направя.
Да, не ми дреме. Просто...
ме развържи.
Мисля, че всички преживяваме нещо травматизиращо
и просто опитваме да се справим с това
по различен начин. Аз също имам вина.
Вина? Кой е виновен?
Не си измислям.
Няма да те лъжа. - Правилно.
Както, когато те бяха нападнали точно, преди да тръгнем.
Джен, не, че не ти вярвам. Просто в течение на годините
постъпваше така, че ми е трудно да ти повярвам.
Това е малко по-различно. - Просто исках най-доброто за всеки.
Наистина не искам ти да ми казваш какво е най-доброто за мен.
Нищо не видях.
Наоколо няма нищо. - Защото не идва откъм дърветата.
Просто искам да се чувстваш в безопасност.
Всички опитваме да измислим нещо. - Да измислим?
Да, да измислим.
Трябва възможно най-скоро да се махнем далеч от това място.
Искате ли да ви оставя насаме?
Благодаря.
Тя наистина съжалява за станалото... - Да, спомена го.
Лукас, развържи ме. - Не и преди да ми обещаеш
че ще се успокоиш.
Добре ли си?
Просто искам да се уверя, че си добре.
Добре си.
Винаги има черен облак надвиснал над главата ти.
Знаеш това, нали? Цялото това нещо, Джен.
Толкова е откачено.
Цяла седмица си прекарвах страхотно.
На лодка, с приятели, времето беше перфектно.
Взех те на това невероятно пътуване.
Всички си прекарваха добре, с изключение на теб, нали?
В онази нощ ти ми каза, че може би не си щастлива,
че може би не искаш да си на това...
и се появиха буреносните облаци.
Колко перфектно, а?
Независимо къде отиваш винаги бурята е точно зад гърба ти.
Лукас, знаеш, че те обичам,
но сега не е моментът да говорим за това.
Отвържи ме.
И какво ще правиш? Какъв точно е планът ти?
Казах ти. Тръгваме на запад. - Не, това го разбрах.
Тръгваш на запад, намират те
и се прибираш в къщи. После какво?
Нямаш си никого. Къде ще живееш?
Ще се върнеш пак в училище?
И как ще си го позволиш? Аз плащам за живота ти,
а ти ми се отплащаш като искаш да вземеш сала
и да ме оставиш тук да умра от глад?
Тук не се умира от глад. Не се случва това.
Тук те разкъсват на парчета и те влачат до дупка
в средата на океана.
Това се случва тук.
Мия мисли, че започваш да звучиш точно като Зак.
Какво стана със Зак?
Лукас.
По дяволите. Лукас!
Бягай! Веднага!
Сигурна ли си?
Никога не съм го виждала през деня.
Няма какво още да направим.
Ще ми помогнеш ли?
Ще видя дали не сме пропуснали нещо полезно в стария лагер.
Добре. Качвай се.
По дяволите! Хвана ме.
Помогни ми!
По дяволите!
Каза, че не се появява през...
Пиша това писмо
с надеждата да послужи като някакво доказателство.
Преди малко повече от седмица лодката ми потъна при буря
и оттогава оцелявам на този остров.
Зак и Брад от групата ни, са мъртви.
Океанът изхвърли Брад и мен на брега.
Той вече беше наранен и скоро след това умря.
Ден по-късно Зак бе изхвърлен на брега. Вече беше мъртъв.
Не знаем фамилиите им. По дяволите.
След няколко дни Мия Рийд и гаджето ми Лукас Грифин,
пристигнаха на сал. И двамата бяха убити от чудовището,
което живее до този остров.
Няма никакъв начин да докажа това.
Цял живот се боря с това, да ми вярват.
Истината невинаги идва с разписка.
Понякога имаме само нашата дума.
Няма как да ви покажа нещата, които ви казвам.
Това, че тук има чудовище
по-високо от всеки човек, който някога съм виждала,
което е два пъти по-бързо във водата, отколкото на суша,
и което има черна кръв.
Седмица бягах от него и се криех,
но вече няма да се крия.
Ако намерите това писмо това, което е останало от тялото ми
или ще е на острова, или в дълбока дупка в океана до западния бряг.
Надявам се, че писмото е достатъчно, за да повярвате на историята ми.
Дженифър Реминг.
Превод и субтитри: mia_one