Zelka.ORG
Как оцелявах след това?
Това беше адски голямо падане.
Мамка му. Комуникацията ми е съсипана.
И термалният сензор също не работи.
Трябваше да се пречупя на две и да умра по пътя надолу,
вместо бавно да се превръщам в месно ледено близалка.
Тимо?
Тимо!
Тимо, аз съм тук долу.
Ох.
Тимо.
Мики?
Т–Тимо!
– Тимо, аз съм тук долу. – Мики. Уау.
Още не си умрял?
– Не. – Изчакай.
Мамка му.
Пламъкометът ти още е здрав.
Няма и драскотина.
Добре, че се сетих да сляза тук.
От „Оръжия“ ще се зарадват като го видят.
Хей, ще го предам, става ли?
Мога да го занеса аз.
Не си ядосан, нали? Че просто го взимам?
Имам предвид, не изглежда много добре за теб, нали?
– Освен това, въжето стига само дотук. – Аха.
Да, не, ние… всичко е наред.
Не бива ти да поемаш риска.
Да, точно това казвам.
Пък и утре така или иначе ще те отпечатат отново.
Да.
Хей, Мики.
Да?
Какво е усещането да умреш?
Сигурно вече си свикнал. Но все пак...
Колко пъти вече се е случвало?
Ти си Мики… 16?
17. Гадняр.
18-ти след този път.
Е, беше ми приятно, лека смърт.
Ще се видим утре.
О, чудесно.
Защо не?
Това е доста голямо.
Надявам се просто да ме погълне наведнъж.
Това сигурно е по-добре отколкото бавно да замръзна до смърт.
Предполагам.
Или пък не.
Но те просто ме отпечатваха отново
всеки път, когато умирах.
Всичките ми данни се запазват и просто получавам чисто ново тяло.
Правят редовни качвания на спомени
и на личностните ми характеристики…
…и ги имплантират обратно в мозъка ми.
Това е някаква луда технология, човече.
Да кажем, че е… доста напреднала.
Много напреднала.
Да.
О, хайде де, хайде.
Чакай. Може ли да изчакаш за секунда?
Просто… успокой се. Успокой се.
Отпусни се, дишай. Точно така, дишай.
– О! – Да!
Цялото това принтиране на тяло и прехвърляне на спомени,
ако трябва да сме честни, беше толкова безумно изпреварило времето си,
че предизвика маса етични спорове
и религиозни бля-бля-бля,
и в крайна сметка беше забранено на Земята,
и сега се използва само в открития космос за Разходни.
Като мен.
Така че, от мига в който напуснахме атмосферата,
ме накараха да бачкам като луд до самата тази планета.
Даваха ми мисия след мисия.
Ъъ, Тех, какво става? Допълнителното въже вече е тук.
Ъм, работата е там, Мики…
Хей, Медик, искаш ли ти да му кажеш?
Да му кажете какво?
Здравей, Мики. Как си?
Изпитваш ли световъртеж, гадене или замаяност?
Ъ-ъ, мисля че наистина малко ми се вие свят.
Само ще става по-зле оттук нататък, Мики,
и ще ти се вдигне и температура.
Истината е, че в момента си изложен на немислими нива радиация,
затова те пратихме там от самото начало.
Добре.
Ако можеш да ни дадеш пълно описание на симптомите си.
Има няколко неща, които искаме да проверим
в нашия списък за космическа радиация.
Колко време остава, докато кожата ти започне да гори?
След това – кога ще ослепееш?
И, разбира се, колко време остава до смъртта?
Това е големият въпрос, който гоним.
Имаше един път в четвърти клас по природни науки,
когато се подиграх с една лабораторна жаба.
Май това ми е наказанието за онова.
Мики, свали си ръкавицата,
за да видим какво се случва под космическия ти костюм.
О! О! Уау! Видя ли това?
Добро утро.
Поддържай се добре хидратиран, Мики.
Ще започнеш да се чувстваш много пресъхнал.
Аркадий, мисля, че дозата беше твърде висока.
Кого го е грижа, Дороти? Ще е мъртъв след десет минути.
Просто се съсредоточи върху това да вземеш всички кръвни проби.
Ще кърви от очите, носа, устата, ушите и ануса.
Увери се, че събираш отделни проби от всяка дупка. Ясно?
И продължавай да качваш спомените през цялото време.
Този Мики е специален, знаеш го, нали?
От всички Микита, ти ще имаш най-краткия живот.
– Чух. Десет минути. – Е...
Всъщност, добра новина — по-скоро са петнайсет.
Много по-добре, нали?
Щях да съм невероятно богат досега
с животозастраховка, само че...
...очевидно, Разходните са незастрахуеми.
Няма обезщетения при злополука, няма синдикати, няма пенсии.
Сега, не бих се учудил, ако си мислиш в този момент:
"Е, тогава, защо— защо го направи това на себе си?"
Ами, защото имах приятел, който ми каза
че един ден макароните ще се продават по-добре от бургери.
И понеже се доверих на този гаден приятел, взех огромен заем
от един прекрасен господин, за да отворя магазин за макарони.
О, по дяволите.
Добре, добре,
спокойно.
Добре знам, че ви остават четири седмици.
Просто го приемете като малка екскурзия.
Един вид вкус от това, което може да се случи
ако не ни върнете парите навреме.
Освен това, двамата имате доста свободно време,
след като вашият магазин за макарони фалира.
Шоуто, което сте подготвили тук за мен, е наистина впечатляващо.
Посланието е ясно, чувам ви. Чувам го съвсем ясно:
„Закъснявам. Закъснявам. Парите закъсняват.“
Идват. Двама души стоят зад...
Дариус Бланк. Име, което бих искал никога да не бях чул.
Г-н Бланк не се интересува чак толкова от пари.
Има достатъчно.
Тази сграда е само един от многото му активи.
Да гледа как длъжниците му умират,
да се наслаждава на детайлите на смъртта...
това му носи истинско удоволствие.
Посланието е ясно. Може да спрем вече. Наистина можем, нали знаете?
Просто… Просто... Чувам ви.
Знаете ли, нужни са само две седмици. Само толкова остава.
И още идва, още пари идват,
още пари, пари, пари...
Още пари... ще има...
Хванахме този господин преди четири дни в Улан Батор, Монголия.
Изглежда скъпичко.
Уверявам ви, всеки, който пропусне крайния срок,
го преследваме до края на света.
Затова решихме да напуснем Земята.
Нищо не вървеше, а и нямам семейство, което да разчита на мен.
Затова кандидатствах за колониалната експедиция,
но има, да кажем, около милион други със същата идея.
Изглежда, че цялата тази прогнила планета
се опитва да избяга от нещо.
Явно всички имат парични проблеми.
Но така или иначе, трябваше да се качим на този кораб,
защото беше последният за сезона.
Вълна след вълна от хора, отчаяни да напуснат Земята.
Явно антимиграционалистите говорят на стена
когато настояват Земята да бъде поправена,
вместо да се рискува животът с миграция към друга планета.
Изглежда, че тези страстни кандидати
вече са някъде в космоса.
По-важното е, че това е експедицията,
водена от бившия конгресмен Кенет Маршал,
който загуби последните си две изборни кампании.
Дали този провалил се политик
сега се опитва да създаде царство отвъд звездите?
Дали неговите фанатични поддръжници
му спечелиха щедро спонсорство
от определена религиозна организация и корпорация?
Толкова много въпроси остават без отговор.
Нека поговорим с тълпата.
Извинете, поддръжник ли сте на Кенет Маршал?
Да, разбира се. Голям поддръжник.
Подкрепям го изцяло.
Буквално съм единственият и неповторим.
Вие от официалния канал на Маршал ли сте?
– От EC 20 съм… – Не може да бъде.
Значи Маршал гледа това в момента?
– О, Боже мой! – Трябва да ме изберете.
Кълна се, моля, изберете мен.
Трябват ви млади и здрави хора за експедицията.
Дами и господа, днес имаме нова лека пясъчна буря.
Достъпът е ограничен само през вход три.
Посетете нашия щанд за намалени очила и маски.
Допълнителни 5% отстъпка с Marshall Pay, както винаги.
Другите експедиции не ме приеха,
но те грешат, обещавам.
Мога да оправям тоалетни. Пека джинджифилови сладки. Трябва да ме вземете, дайте ми шанс.
Заведете ни в Starbucks, Маршал и Илфа.
Вземете ме с вас!
Разходен.
Кандидатстваш за Разходен?
Сериозно?
Прочете ли цялата кандидатура?
Да.
Трябваше да го прочета предварително.
Имам предвид, нямах много избор.
Нямам никакви истински сертификати.
Нямам почти никакви умения.
И тогава разбирам, че Тимо вече си е заплюл
място за себе си — като пилот на флитър.
А току-що си беше взел ученическото разрешително.
Нямам идея какво е направил, за да го уреди,
но трябва да му се признае.
Извинете.
Има ли някакъв ремонт или нещо такова?
Моля, какво?
Не чувате ли нещо като...
...като в-в-верижен трион?
Ъм, не.
Исках просто да се махна оттам.
Някъде, където този звук нямаше да ме последва.
Някъде далеч в космоса.
Прочете ли документите?
Да.
Щом си ги прочел, значи знаеш, нали?
Работата ще е доста екстремна.
Но също така ще е забавна.
Ще ти обясня всичко в детайли.
Толкова се разсеях от тази миризма, ъъ,
миризмата на косата на тази жена.
Все едно ми върна някакъв отдавна забравен спомен.
Огромният резервоар долу се нарича циклер.
Той обработва органичните отпадъци, произведени в космическия кораб —
ябълкови обелки, кокали от пиле, развалени яйца,
трупове, човешки отпадъци — всичко...
после ги комбинира, пречиства и рециклира,
и част от тях се изпраща към този принтер.
Суровини за човешко тяло.
След като умреш и Комитетът одобри,
ще отпечата нова версия на тялото ти в рамките на 20 часа.
Съблечи се и облечи това.
Дори не можех да чуя какво говори.
Все едно всичките ми сетива бяха съсредоточени в обонянието ми.
Истинско дежавю, но за миризма.
Ще направим пълно сканиране на биоданните ти.
Това означава, че ще бъдеш отпечатан точно както си сега.
Завинаги.
По-добре да спукам тази.
Иначе ще си стои там всеки път.
Е, радвам се, че не знаеше
за тази на задника ми.
След като сканира тялото ми,
тя качи и спомените ми.
Нарекоха го „архив на личността“.
И трябва да го правя веднъж седмично,
за да няма големи пропуски всеки път, когато ме „отпечатат“.
Преди това щеше да ти трябва
харддиск с размера на хладилник,
за да копираш мозъка на възрастен човек.
А сега — само тази малка тухличка. Хитро, нали?
Инжектираха ме със
специален разтвор.
Той отключи вълна от стари спомени.
Твърде много спомени.
Прибирахме се от супермаркета.
Пожелах да седна отпред.
Казах: „Вече съм достатъчно голям.“
И тогава видях червения бутон.
Просто го натиснах — и тя катастрофира.
Сложи го на главата си и натисни спусъка.
Това е последното условие, за да станеш Разходен.
Докажи ми, че имаш вяра в системата.
От този момент нататък трябва да свикнеш с умирането.
Това е работата ти.
Така започна моето четири години и половина пътуване
като Мики 1.
Когато си затворен в космически кораб толкова дълго,
храната става всичко.
Внимание, Мики 1.
Седем калории над текущата дажба.
Още в първия ден в столовата,
май за първи път си помислих:
„Какво, по дяволите, направих?“
Цялата зала беше пълна с хора, които ядяха тази отвратителна храна,
и пълна тишина — можеше да чуеш как падат карфици.
Докато не влязоха Кенет Маршал и жена му Илфа.
И тогава цяла тълпа хора направо полудя.
Мислех си: „Какво, по дяволите, правя тук?“
И тогава я видях.
Наша.
Това беше първият път, когато видях Наша Баридж.
Още в първия ден от това дълго пътуване.
Реч! Реч! Реч! Реч!
Добре, стига толкова.
Ако продължите така още минута — ще изгубите пет калории.
Това са два процента от скъпоценната ви порция храна.
Както знаете, наш приоритет номер едно
е да пестим хранителни ресурси до пристигането ни на Нифлхайм,
за да увеличим максимално шансовете си за оцеляване.
Така че, слушайте внимателно.
Сексуалният акт, например...
– Всяка... – Сесия.
...сесия изразходва цели 100 калории.
– Най-малко. – Най-малко.
В зависимост от участниците,
продължителност по триене е равно на...
Въпросът е, че Кенет говори с Комитета
за пълна забрана на сексуалната активност на кораба.
Какво?
Аз нямам проблем с това.
Скъпи, сигурен ли си, че сега е подходящият момент?
Мило, съжалявам. Само се опитвах да ти помогна.
Не. Няма проблем.
Добре ли се справям? Да натисна повече?
– Да! Да, натискай! – Добре.
Скъпи пионери,
след като пристигнем на Нифлхайм
и осигурим хранителната си продукция,
ще стартираме най-великата
кампания за сексуално насърчаване в историята.
Ще разпръснете семето си по цялата планета.
Първо ще оцелеем! После ще процъфтим!
А после ще се множим!
Ще разпространим вида си!
Ще завладеем земята!
Маршал! Маршал! Маршал!
И така започнахме да завладяваме.
С любов.
А после, за съжаление, това е...
Да. Сега тази част.
Оу.
– О, да. – Хайде де, не е толкова голямо.
Съжалявам.
Тези четири години щяха да се усещат като 40,
ако не беше Наша.
Беше до мен в най-добрите моменти...
...и остана с мен в най-тежките.
Не всеки има късмета
да намери сродна душа като нея.
Нищо от това нямаше да се случи,
ако не се бях качил на този кораб,
така че – слава на великия лихвар Дариус Бланк.
Благодаря, Дариус.
Но не че съм мързелувал.
Всеки ден бях супер зает да се грижа за Наша,
а тя е елитен агент за всичко.
А не е лесно да подкрепяш някого,
който е войник, полицай и пожарникар в едно.
Какво вижда в мен — нямам представа.
Но съм благодарен.
Но щом изляза от стаята,
целият кораб беше пълен с... задници.
Хей! Мики, нали?
Може ли да попитаме само...
Какво е... да умреш?
Знаеш де, когато те "преизпечатат"?
Да, как се чувстваш?
Хайде, просто ни кажи. Наистина искаме да знаем.
Представи си да прекараш години
рамо до рамо с тия идиоти.
Няма да ни каже.
Стига да побърка всеки.
– "Ще трябва да ме убиеш първо!" – "Само през трупа ми!"
Понякога дори Наша,
– която е примерен гражданин... – През трупа ти?
...трябваше да се намеси и да ни напомни...
През трупа ти?
...че всички сме
едно голямо щастливо семейство.
Къде мислиш, че отиваш?
Тук сме, за да си помагаме.
Да си пазим гърбовете.
Да сме единно, хармонично общество.
И Комитетът намали
дажбите на Мики 9 наполовина
и го назначи за почистване на ръчните цикли
до второ нареждане.
Честито, човече!
Хей, Мики.
Сигурно си гладен. Вземи още.
Ъъ, благодаря, Кай. Ъм...
Смени ли си шампоана?
Шампоана?
Има само един шампоан на целия кораб.
– Благодаря. – Добре.
Беше много дълго пътуване
– в едно красиво общество. – Здрасти.
Но Наша очевидно беше моята единствена и неповторима, нали.
Наистина.
А що се отнася до работата ми — гордеех се с нея.
Чувствах се като част от екипа.
Матю! Матю!
– На последно ниво съм! – Хайде, побързай!
Бързо!
Братя пътешественици...
– И сестри. – И сестри.
Изминахме дълъг път,
четири години заедно на този кораб.
И аз, ние, ви обичаме като собственото си семейство.
И ето ни тук,
точно под нас ни очаква нашата чиста, нова планета.
Какво, по дяволите, му има? Много е дразнещ.
Може да е грип или нещо?
Като девствен сладолед ванилия.
Докоснат за първи път.
Ще бъде наистина студено.
Който слезе първи, ще измръзне до смърт.
Точно така, Мики. Дълбоки вдишвания. Напълни дробовете си.
Представи си, че има неизвестен вирус във въздуха,
а ти вдишваш
всяка една микроскопична частица наоколо.
Всички вируси изпълват всяко алвеоло.
Толкова яко!
Толкова яко! Гениално.
Наистина имаше неизвестен вирус във въздуха.
Смъртоносен.
Дороти! Дороти!
О, чакай. Жив е.
И какво от това?
Добре съм.
Благодаря.
В крайна сметка, благодарение на лабораторните плъхове,
Мики 12, 13, 14, 15 и 16 –
боднати, задушени, захвърлени и изгорени – получихме ваксината.
Моя велик дар за човечеството.
И така, не ни трябваха кислородни маски,
и можехме да си виждаме дъха, колкото си искаме.
Погледни, Дженифър. Абсурдно.
Не мога да повярвам, че още живеем в това нещо.
И аз така.
Кацнахме преди векове, а още ядем
същата гадна самолетна храна.
Именно затова трябва да построим жилищни комплекси.
Да почнем да отглеждаме култури възможно най-скоро.
– Да, сигурно. – Да разпръснем семето,
да завладеем земята, да разпространим вида.
Умирам от студ.
Уоу. Виж този цвят.
– Да. – Красиво е--
Толкова е непохватен. Трябва да се научиш да падаш правилно.
– Добре ли си? – Да, добре съм.
Хайде.
Какво е "правилен пад"?
Гледай Кай. Учебникарски правилен пад.
– Така ли? – Млъквай.
Кай. Какво има?
О, Боже! Какво е това?
О, Боже мой!
Махнете го! Махнете го!
Мики!
Какво, по дяволите, бе, човек? Какво, по дяволите? Какво?
Какво беше това? Какво, по дяволите, беше това?
Не знам, но има още в дупката.
– Какво... – Да се махаме оттук, по дяволите!
Хайде, Мики, тръгвай!
Хайде, хайде, хайде. Движи се! Движи се!
Дженифър!
Благодаря.
Мики. Мики, Маршал е.
Малък безполезен боклук!
Ти си Разходен!
Тук си, за да бъдеш похарчен, ясно ли е?
И защо Дженифър Чилтън, ценна, плодородна жена,
– е мъртва, а не ти? – Ела в стаята ми.
– Скъпи, опитай това. – Остави ме намира.
Това искам да знам. Отвратително.
Наистина? Не ти харесва сосът ми?
Не, не, не, скъпа.
– Тези неща, погледни ги. – Какво, по дяволите, става?
Свирепи са, нали?
По-скоро гладни.
Хей, ти! Стой мирно. Не мърдай.
Жадуват за човешка плът.
Ужасяващи са.
О, скъпи, това е перфектно.
Трябва да ги наречеш "пълзачи".
Ще ги нарека "пълзачи". Кръщавам ги "пълзачи".
Престън, слушаш ли?
Реших, и Комитетът също, Разходни,
че оттук нататък дажбите ти ще бъдат намалени наполовина.
Тоест, смяната ми се удвоява.
Четиринадесет часа всеки ден, седем дни в седмицата,
докато не донеса проба от пълзач.
Тимо! Тимо!
Мики, секси дъвчащо, любимото ти.
Аз го избрах. Наслади се!
Как оцеля при това?
Мики! Уоу.
Още не си умрял?
Какво е чувството да умираш?
Дори на 17-тото повтаряне, все още мразя да умирам.
Все така.
Винаги.
Всеки път.
Добър апетит.
Къде съм? Какво става?
Не излизам от принтера?
Все още съм на 17.
Защо онова нещо не ме изяде? Бях в безсъзнание.
Да не би да не изглеждах вкусен?
О, Боже. То...
То ме е пазело за дечицата.
Каква прекрасна майка.
О, моля те, просто го направи бързо.
Хайде, деца, големи хапки. Големи хапки!
Ау.
Къде ме водите сега?
Да не би месото ми да се е развалило от цялото това препечатване?
О!
Хей.
Все още съм добро месо.
Напълно годно месо съм.
Вкусът ми е добър.
Да ме изоставяте тук в нищото.
Не е гот!
Хей! Хей!
Спрете!
Хей!
Хей. Хей!
– Уоу! – Давайте още!
– Хей, чакайте! Спрете! – Вкарвайте го!
Не, спрете! Не можете да минете.
– Какво? – Казах: спрете.
– Какво има? – Какво пък сега? Мамка му!
Хей, виж колко е голяма тая скала. Слепи ли сте?
Не може просто да решите да внесете нещо такова тук.
Мислите, че можете да го натъпчете през тази порта?
Наука го поискаха, така че не ми се карай.
Ако се опиташ да го вкараш и надраскаш
тази порта – моята порта – виновен ще си ти.
Аз ли? Как така? Обвини хората от Наука.
Те го изрязаха на място,
а аз имам нареждане да го доставя така, както е.
Ами аз не ме интересува, ясно ли е?
Те са в среща там, не мога да ги достигна.
Няма аз да опирам пешкира за това.
Всеки път, когато влизаш тук,
през моята порта – порта три – се държиш като шеф.
Защо пък бих искал да притежавам тази кочина?
Ти по-добре млъкни, ясно ли е?
Знаеш ли какво? Трябва ти секс.
Майната ти!
О, мамка му, Мики!
Не очаквах да те видя навън днес.
Чакай. Колко е часът?
3:30 е? Това няма никакъв смисъл.
Да, точно така.
Дръж посоката. Дръж линията.
Помниш ли... Помниш ли кога тръгнах?
– Какво каза? – Дръж линията.
Не. Не, не, чакай, Бъзард. Не се прави така. Мамка му!
Изключи го от главното. Прекъсвачът. Хей!
Не, не, недей. Спри! Спри!
Мамка му! Какво ти казах?
Шибан тъпак.
– Минавам. Освободи линията. – Здрасти, Стив.
Отново дойде онзи момент.
Вечерята на мечтите ти с Кенет Маршал.
Кой ще бъде този месец щастливият почетен гост?
Очаква го голяма изненада.
Дръж се здраво, защото гълъбът на късмета
може би размахва криле
с покана и за теб.
С любов от гълъба. Край на предаването.
Какво е това?
Защо не си мъртъв?
О, не. О, Господи. О, Господи.
Не, не, не.
На 18 си? Отпечатали са те днес?
Какво, по дяволите, става? Според Тимо,
точно сега трябваше да изпълзиш от задника на някой от онези гадини.
Трябва ли да го казваш така?
О, Боже. Напълно съм прецакан.
Какво искаш да кажеш?
Ние сме Дубликати.
Трябва да те убия.
Да ме убиеш?
Имам предвид, може би ти трябва да се самоубиеш, ако един от нас трябва да умре.
Минали са само две часа откакто ме отпечатаха.
Едва съм живял.
Аз никога не съм бил мъртъв, така че ти не се броиш.
Връщай се в цикъла!
Дубликати. Откъде да започна?
Човечеството не е подготвено да се справи
с правните и етични последствия
от използването на тази технология за отпечатване на хора.
Кажете ми честно,
може ли някой от вас наистина да гарантира,
че тази технология няма да бъде злоупотребена?
Никой в отдела им за изследвания и развитие
не можа да даде убедителен отговор.
Но истинският проблем беше, че
един от мозъците зад технологията за отпечатване на хора
се оказа официално сертифициран психопат –
Алан Маникова.
Мисля, че е той.
Сигурен ли си?
Имаше серия особено брутални убийства
на бездомни хора, с едно-единствено свидетелско показание.
Но то съвпадна напълно с външния вид на Алан Маникова.
Полицията мислеше, че има извършител, но Маникова имаше желязно алиби.
По времето на убийството,
гримираха го за детско научно предаване.
...ела да ми помогнеш с червените кръвни телца
и белите кръвни телца, моля те?
Но ченгетата го бяха надушили.
Когато обискираха къщата на Маникова,
донисоха два чифта белезници и заповеди.
Бяха по петите му. Или по-точно – по техните петѝ.
Коя е основната Маникова?
Ти?
Или ти?
Да, бяха две.
Едната – за убийството, другата – за алибито.
Маникова беше отпечатала още една Маникова
без знанието на компанията.
И така, въпрос към вас:
съучастници ли са, или едната е действала по заповед на другата?
Това отделни, независими престъпления ли са,
или са били един и същи човек от самото начало?
В затвора ще получат ли по половин порция,
или всяка по пълно меню?
Полицията, юристите, философите —
всички бяха смаяни.
Но докато Маникова 1 и 2 бяха
заключени в стая за разпити,
друг бездомник беше жестоко убит.
И ето ти – Маникова 3.
Мисля, че някой евтин журналист
или може би професор ги нарече „Множества“.
Който и да го е измислил — остана.
И съвсем скоро думата „Множества“ започна да всява страх и отвращение.
Значи Множествата са мерзост. Те рушат природния ред.
Всяка душа трябва да има само едно тяло. Нали?
Една душа, едно тяло.
Господ благославя само тази връзка – едно към едно.
Но бившият конгресмен Маршъл
все пак повдигна интересен въпрос.
Ще е срамота да не изследваме
потенциалното приложение на тази напреднала технология.
Бях доволен да получа покана от тази комисия.
Бяхте призован по съдебен ред, г-н Маршъл.
Да, да. Както и да е...
Искам да използвам случая да говоря като командир на експедиция.
Човешкото отпечатване е грях.
Множествата са дело на Сатаната.
Но съм размишлявал как бихме могли да използваме
тази мерзост в името на общата икономическа полза.
Предлагам...
пробен период на човешко отпечатване далеч от Земята,
под най-строг контрол.
Ограничаване на такива индивиди до един на експедиция, на планета.
под обозначението „Разходен“.
Множителите — в случая с Множителите,
унищожаваме всеки нарушител
изцяло — ум и тяло, всичко в името на обществения интерес.
По време на тази експедиция до Нифелхайм,
всички Множители ще бъдат незабавно
арестувани, екзекутирани и окончателно изтрити.
Главата ми...
Какво, по дяволите, е този тип?
Наша ми каза, че Мики 3 е мрънкащ и лепкав.
Пети бил, ъъ, нерешителен.
А осми бил доста дразнещ и малко глупав,
но никой от тях не бил пълен откачалка.
Дори този лунатик се страхува да е Множител.
Това означава окончателно изтриване.
Опитва се да ме изхвърли в рециклатора.
Ако някой от нас трябва да си иде...
...няма да съм аз.
Наполовина! Наполовина!
На половина, половина, половина!
– Какво? – На половина. Половина!
Ще го разделя с теб.
Ще разделим дажбите. Можем да си поделим и работата.
И да се редуваме кой ще умира.
А ти си 18-ти, така че можеш да поемеш всички четни номера,
а аз… аз ще се заема с 19, 21 и нечетните.
Страх ли те е от смъртта?
Малко, да.
Умирал си толкова пъти. От какво толкова те е страх?
Досега, когато умирах…
просто се раждах отново, разбираш ли.
Чувствах, че си оставам аз — просто продължавам нататък.
Но сега…
щом умра...
за мен ще е краят.
Ти ще продължиш да живееш.
Разбираш ли какво имам предвид?
Не те харесвам.
Голяма мрънкалка си.
Но аз съм ти.
Аз не съм ти.
Няма да живея като теб.
Ще те убия.
Какво, по дяволите, правиш, бе? Искаш ли да ни забележат?
Нямат дори камери. Свали това, тъпак такъв.
Аматьор. За първи път ли ти е?
Не, не.
Това е чистата стока, нали? Неразредена?
С кого мислиш, че говориш?
Това е чист, необработен Окси.
Това е адски рядко.
В един огнехвъргач има само две капсули
Оксизофол, човече.
Какво е това?
Усещам го.
Какво правиш?
Това не е нищо. Отвори го.
Да го убием ли тоя копелдак?
– Само се шегувах. – Какво?
Не се прави на изненадан. Спомените ти са и мои спомени.
Парите, които пръсна...
Оня гад заложи повечето заеми на наше име.
В счетоводната книга на Дариус Бланк ние сме длъжниците.
Това трябва да се провери.
Забавлявай се, човече.
Да го убием.
Луд ли си? Той е, ъм… единственият ми приятел.
Приятел? Това, че сте от едно сиропиталище, нищо не значи.
Чакай, чакай.
Тимо.
Мики, какво...?
Изглежда, че бизнесът ти процъфтява, а?
За какво говориш?
Още един наркоман влиза.
Тимо!
Ей! Луд ли си?
Като изляза оттук, ще те убия!
Какво по дяволите е това?
Слез по-ниско! Тъпак с тъпак.
Добре.
Добре. Хайде.
Мики, помогни ми.
Какво е това? Защо е толкова червено? Изглежда горещо.
Какво правиш?
Искам ти да опиташ какво е да умреш,
копеле такова.
Какво?
Хайде де!
Спри. Стига!
О.
Това Мики ли е? Хей, какво става?
Мики, какво правиш тук?
Ъъ, Тимо падна случайно, но вече е добре.
Искаш още да продаваш, копеле?
Внимавай какво говориш.
Какво стана? Добре ли си?
Какво има с ръката ти?
Изхвърлях боклука и се спънах в дупката.
Щях да загина, ако не беше Мики.
Почти се превърнах в прах за рециклиране.
Хей.
Добре ли си?
Казах ти да останеш в леглото. Минаха само няколко часа откакто те отпечатаха.
Да, трябваше да остана.
– Чу ли слуховете? – А?
Някой там навън продава неразреден Оксизофол.
Какво? Това е лудост. Много извратено е.
Между нас казано, Тимо,
капка-две преди лягане за успокоение – разбирам го.
Но чистото, необработено вещество... това е вече прекалено.
О, да, абсолютно. Това вече е сериозно.
Наша, прибери Мики у дома. Аз ще приключа тук.
Да. Благодаря. Ще се видим утре.
Днес се чувствам като B6.
– B6? – Да.
Летящата Наша?
Определено е правилното място за нея.
Какво ти става?
Мм!
Не си такава обикновено.
B6?
B6 беше нашето, Наша.
Мики?
Здрасти, братко.
Тъкмо отивах към стаята ти да те взема, а ти си тук.
Изглеждаш страхотно, Мики.
Точно така. Добре.
Застани тук. Ръка на рамото, моля.
Чудесно. Добре. Голяма усмивка, Мики, става ли?
– Задръж така. – Да, голяма усмивка. Чудесно.
Извинявай, можеш ли да застанеш– Чудесно, благодаря.
Добре, и… екшън.
Поздравления.
Късметлията на месеца – щастливецът,
който ще има честта да вечеря насаме–
Към камерата – ще вечеря насаме
с единствения и неповторим Кенет Маршал, е...
Гледай право в обектива.
...Мики.
Супер. Широка усмивка.
Усмихни се.
Ето така. Чудесно. Добре, стоп.
Маршал иска да отидеш веднага, ясно?
Подготвил е цял пир специално за теб.
Господ наистина те е благословил днес, Мики.
Първо трябва да се върна в стаята си.
Ще можеш да се натъпчеш до пръсване, Мики.
Обзалагам се, че онзи изрод вече се лигави
по красивата ми Наша.
Отвратително е.
Още по-отвратително е, че аз се облизвам
при мисълта за телешкия стек,
който поръчах за вечерята на Маршал.
Това е толкова грешно!
Радвам се, че явно го намираш за вкусно.
Как е сосът?
О.
О, съжалявам, съжалявам. Продължавай, моля.
Да, да, Мики. Ъъ…
Виж, като се върнем към всичко, което стана с…
Дженифър.
Да, Дженифър.
Дженифър...
Чилтън.
Знам, знам.
Когато загубихме нашата скъпа Дженифър Чилтън,
може би се поядосах и казах доста груби неща.
Знам, че е късно, но искам да се извиня.
Той винаги е такъв.
Такъв чаровен човек, а после изведнъж – безмилостен.
Скъпа, опитвам се да съм сериозен тук. Става ли?
Извинявай. Все още си мек, току-що излязъл от принтера.
Продължавай да се храниш.
О. Както и да е, имаме още един специален гост тук.
Здрасти, Кай.
Извинявам се, че закъснях.
– Изглеждаш чудесно. – Благодаря.
Ела. Ела насам.
– Радвам се да те видя. – Сядай.
Добре ли си? Емоционално?
Да, чувствам се добре, сър. Благодаря.
Радвам се да го чуя, Кай. Съжалявам за Дженифър.
Чух, че сте били много близки. Най-добри приятели.
Но знаех, че ще останеш силен въпреки всичко.
Благодаря, госпожо.
Но не те поканихме тук само за да те утешим.
Следим те, Кац.
– Мен, сър? – Мхм.
Мога ли да попитам защо?
Ти си един от нас.
С твоите безупречни гени,
ти си идеалният екземпляр за колонията, която си представям.
Е, благодаря ви, сър.
Затова църквата, ъъ, имам предвид – компанията,
ме избра да водя тази експедиция.
Земята вече не подлежи на спасение с всичките си мътни хора.
Но ти, ти си нещо специално,
а аз създавам свят
на чисто бяла планета, пълен с превъзходни хора.
Като теб. И нас. Нали така, скъпа?
- Да. Ммм. Това е неговото виждане. - Моето виждане.
- Неговата чувствителност. - Чувствителност.
Но нека сме честни — с медицинските си досиета в ръка,
ти избяга да се присъединиш към нашата експедиция
вместо да отидеш на някоя от онези жалки планети,
където поставят микрочипове
в изкуствено оплодените ембриони на бебета.
Ти наистина си перфектният кандидат
за програмата на Нифлхайм за естествено раждане на деца,
нали, скъпа?
Г-н Маршал, за теб аз просто една утроба ли съм?
Не! Не, не, не. Не е така, Кай.
Не, този човек не е от онези, които обективират жените.
Всичко, което съпругът ми иска да каже, е, че има много високи стандарти.
Единствената му мечта е за планета, предназначена изцяло
за чиста човешка раса.
Която консумира истински култури и истинско месо,
и ястия с деликатни, вкусни сосове.
О, сосът е истинският лакмусов тест за цивилизацията.
Хората, които ядат изгоряло месо, са варвари.
Опитай соса, Кай. Ето, аз го направих.
О. Благодаря.
Но първо бих искала да кажа няколко думи в памет на Дженифър.
Молитва.
Винаги готова за молитва.
Дженифър, когато те срещнах в кафетерията
преди четири години...
Ти беше...
Господи...
Единствената душа на Дженифър Чилтън
бе отнета от нейния чудесен приятел Кай.
Господи...
- Дженифър Чи— - ♪ Радвай се в Господа ♪
♪ Наш единствен и един ♪
♪ Всемогъщи, нека запеем за милостта на Отца ни ♪
♪ Благодаря ти, Господи Най-сетне сме свободни ♪
♪ Отиваме към Обетованата земя ♪
♪ Море от бяло в твоята светлина ♪
♪ Твоето Царство пред очите ни ♪
- ♪ Алилуя, алилуя ♪ - О!
♪ Служим с избрани сърца ♪
Медицински екип.
♪ Тук и сега завинаги и винаги ♪
- ♪ Амин ♪ - ♪ Амин ♪
Извинете, сър. Много неудобно е.
Култивираното месо, което той току-що изяде,
съдържа експериментален растежен хормон.
Очевидно все още е рисково. Много съжалявам, сър.
Сигурни ли сте, че не е заради това, че яде прекалено много?
Тъпчеше си шибаната уста с храна.
Не съвсем, сър. Виждате ли обрива по врата му?
Това е страничен ефект от растежния хормон.
- Аха. - Толкова ме е срам.
Поемам пълната отговорност и незабавно подавам оставка.
Не, не, не, въобще не. Изкуственото месо е боклук.
Как да го подобрим,
ако не се проваляме по пътя към съвършенството?
Не. Аркади...
...дръж се гордо в провалите си — като мен, приятелю.
Да, сър. Благодаря ви, сър.
Командире.
Значи тествате самолетното си ястие върху него?
Самолетно ястие?
Така ли го наричат младите войници вече?
Извинете ме.
Много ли те боли?
Бивам наказан.
- Какво? - Това е моето наказание.
Трябваше да отида в Наша, а не тук.
Ъх...
Дороти, донеси ми Пърпъл Джо.
Сър, помните ли специалното обезболяващо,
което разработваме?
Да — Пърпъл Джо.
То е бързо решение за ранени агенти, нали?
Да. А тъй като Мики изпитва ужасна болка,
това е перфектна възможност да тестваме малко, така че...
- Дай му го. - Чудесно, добре.
Хайде, Пърпъл Джо.
Добре, започваме.
Не го докосвайте, моля.
Мики, виждаш ли ме?
Мики? Мики!
- О, съжалявам. - Върни се долу.
Мики? Мики?
О, Боже. О, Боже.
- О, Боже мой. - Ох.
О. Какво да правим?
Извинения, сър. Обезболяващото не действа.
О.
Не снимай това, Престън. Моля те, изключи го.
Така е по-добре, нали? По-хуманно.
Да, сър. По-хуманно.
- Не, не, не. Какво правите? - А?
Не може да направите дупка в шибания ми килим.
Е, ще го застреляме отстрани.
Ами кръвта?
Това е персийски Табриз!
Скъпи, успокой се.
Стреляй сега.
Какво, по дяволите, става?
Това трябваше да е шибана вечеря!
Той е твоят гост.
Агент Кай Катц, какво, по дяволите, ти става?
Той е месна матрица. Просто шибан печат.
Разходен.
Подписал се е доброволно.
Да, сър.
Това е за планетата ни, агенте.
Съжалявам, сър.
Командире.
Моля те, не стреляй.
Добре съм вече.
Не мисля така.
Все още изглежда, че много го боли.
Разбира се, че го боли.
Наистина ли си добре?
Просто... благодаря за вечерята.
Стаята ми е точно там. Трябва да се изчистиш и да си починеш, Мики.
Не се тревожи за мен. Мога да ходя.
Само трябва да се върна в стаята си. Наша е на път да--
Всъщност, ще отидем в моята.
Ето. Суха е.
Пия това, когато ме боли стомахът.
От Земята е. Скъпоценно е. Така че съм го пазила.
Но направих малко за теб.
- Благодаря. - Сядай.
Знаеш ли, Мики, не исках да те питам това.
Но само този път, добре? И съжалявам много.
Какво е чувството... да умираш?
Питаш заради Дженифър?
Да.
В последния момент се погледнахме в очите.
Какво е почувствала, когато целият този лед се срути върху нея?
Не мога да спра да мисля за това.
Ъм...
Не мисля, че е както... както обикновено го усещам. То е...
Аз умирам толкова често...
Защото знаеш, че ще се събудиш пак, нали?
Защото умираш с това знание.
Не...
Винаги ме е страх.
Ужасно е да умираш. Мразя го.
Колкото и пъти да мина през това, винаги е страшно.
Винаги. Всеки път.
Но ти си тук.
А Дженифър не е.
Там някъде.
Цялата вселена.
Я няма никъде.
Не изглеждаш като напечатан.
Ти си просто човек.
Ти и Наша имате ли отворена връзка?
Трябва да тръгвам.
Наша, моля те, прости ми.
Мъжът, с когото правиш секс...
...това не съм аз.
Това не съм аз!
Копеле такова. Как смееш да я докосваш!
17!
Знаех си, че рано или късно ще стане това.
Чакай, чакай. Застанете-- Застанете един до друг.
Чакай, махни това.
Какво?
Да, искам да изглеждате еднакво.
Ммм.
О, Боже.
Наша, как можеш да се смееш сега?
Това е нарушение по случая с Множества. Буквално съм мъртъв.
О, хайде де!
Кога друг път ще имам този шанс? Помисли.
Щеше да си във възторг, ако имаше двама като мен.
Това е "Лайтовият Мики". А това е "Хабанеро Мики".
Толкова е вълнуващо!
Толкова е различно.
Наша, и ти си различна. Не си като себе си.
О, Господи.
Току-що направи Оксизофол с него?
Само мъничко, с много вода.
Искаш ли и ти?
Да, да, спокойно.
Просто се успокой.
Наша!
Този боклук току-що се опита да ме убие.
Точно тук, в тази стая. Виж, кървях.
Сякаш ти не мислеше да направиш същото.
Видях как се прокрадваш зад мен!
Хей, хей, хей, млъкнете. Млъкнете!
Сядайте сега.
Добре, внимание.
Отсега нататък ще ви храня доколкото мога по-често,
така че бъдете добри момчета и не се бийте.
Сега, 18 ми каза, че вече сте се разбрали.
Половината яде, половината работи.
Редуващи се смърти — четни и нечетни.
Страхотна система.
Преговорите приключиха, така че просто се успокойте.
Ясно?
Може ли да ни оставиш сами за малко?
Защо? Какъв е проблемът?
По дяволите, тръгвам си.
О, толкова си голямо бебе. Тоя тип има нужда от Оксизофол.
Можеш да се отпуснеш.
Това вратата ли беше?
О.
О, по дяволите.
Кай!
Почакай, нека поговорим.
За какво да говорим?
Не ме интересува личният ти живот.
Добре. Но какво се случва?
Къде отиваш? Защо бързаш?
Току-що станах свидетел на нарушение с Множества.
Като агент, дългът ми е да го докладвам.
Добре, добре.
Но от кога идваш в стаята на Мики?
Това първият път ли ти е?
Какво има между теб и Кай, братле? Защо беше тук?
Човече... какво ще правим сега?
Тя ще иде директно при Маршъл
и ще ни докладва, нали?
Спокойно. Наша ще го оправи.
Тя може да убеди всеки във всичко.
О, Боже. Освен това...
...тоя идиот е зает със своето клоунско шоу.
...които бродят в праха и ги поставят
върху този красив, мъжествен, чаровен, напомпан...
Това копеле. Такъв жаден за внимание.
...преливащ от харизма... камък!
И какво сервира този задник за вечеря?
Поне беше ли вкусно?
Наистина ли искаш да знаеш какво се случи на тая вечеря?
Значи, този с 17 на гърдите —
това е Мики, който беше в моята стая преди малко?
Мхм.
А този, когото държеше?
Това е 18, нали?
Да.
Добре.
Ти можеш да вземеш 18, а аз ще взема 17.
Какво?
Има двама. Защо да не си ги разделим?
♪ Единственият ♪
Нека да го изясним.
Седял си на пода, наакан от страх,
и той идва и ти забива спринцовка в шията?
Това ли стана?
Не съм бил точно наакан.
Просто повръщах малко.
Не в това е въпросът!
Виждал съм те как се лепиш по Мики при всеки удобен случай, глупако.
Знаеш ли, винаги съм искал да те пребия от бой.
Наша, хайде, опитвам се да бъда внимателен.
Мики 17 беше на път да направи повторен опит,
ако ме разбираш какво имам предвид.
Да премине от теб към мен. Всъщност, почти...
- Повторен опит ли? Млъкни! - Ох.
Мики не е някаква бисквитка, която да разделяте наполовина.
17 и 18 са и двамата Мики. И двамата са моят Мики.
И след като Маршал те прекара добре,
направи му сцена, нали? Нали?
Какво му каза?
Просто казах: „Благодаря за вечерята.“
Каза какво?
„Благодаря за вечерята.“
Благодаря за какво, по дяволите?
Че ти е насочил... ...пистолет в главата
преди да ти пръсне мозъка?
Боже, каква мрънкаща жертва си!
Пълен загубеняк!
Май... май наистина съм някакъв загубеняк.
Какво?
Това ли си ти?
А? Наистина ли?
♪ Най-сетне свободни сме ♪
♪ Към Обетованата земя вървим ♪
♪ Алилуя, алилуя ♪
Не е твоя вината.
♪ Амин! ♪
Да убием копелето.
Тоя пак с убийствата.
„Да убием това, да убием онова. Айде да убием всички!“
Можеш да си останеш тук и да гледаш телевизия, ако искаш.
Чакай, чакай, чакай.
С това отношение няма как да преговаряш успешно.
Сериозно, Исусе...
Напушен си с Оксизофол.
Мики?
Хей, какво...?
- Той... той има пистолета ти. - Пистолет?
Трябва да го спрем.
Какво? Накъде отива?
Защо? Защо, защо командир Маршал
разрязва тази голяма, красива, сексапилна скала?
Оу!
Оу.
Красива. Лъскава, секси, изискана.
Изискана.
Тук ще бъдат изсечени имената ни.
Моето и твоето. И твоето!
И ти! И ти! И ти!
И ти, моя красива Илфа.
Почти всеки един от вас
ще бъде запомнен през цялата история
като горд основател на първото поколение на Нифлхайм.
Да!
Нашият крайъгълен черен диамант.
Красота, блясък, чистота.
Тази скала ще стане символичният паметник на Нифлхайм,
единствената чиста колониална планета.
- Единствената… - Единствена.
Нифлхайм!
Единствената...
Нифлхайм.
Единствената!
Не, не го докосвайте, сър.
Може да е заразно.
Заразно е!
Докоснеш го – умираш!
- Мики? - Всички да бягат!
- Спри! Спри! - Мики!
- Стой! Назад! - Мики!
Запечатайте изхода! Изолирайте залата!
Запазете спокойствие, по дяволите!
Стерилизация.
Започнете етап едно. Агенти!
Сложете си защитните костюми!
- Аркадий. - Да!
- Раздвижи се. - Добре!
Заловете го!
Хванете го жив!
Тук е! Тук е! Това е то!
Това е то.
Хващай го, хващай го, хващай го!
Хващай-- Хващай-- По дяволите!
Хей, Заменяемия, не ти трябва защитен костюм.
Хвани шибаното нещо!
Хвани го сега, идиот такъв!
Хващай го!
Мики!
Къде е другият Мики?
Не знам!
Мики, тук! Тук, хайде!
Хайде, имаме го! Имаме го!
Не, не, не. Вземи пистолета!
Мики, не!
Множество.
Не стреляйте. Имам го под контрол.
Не стреляйте.
Да. Спокойно. Спокойно.
Имаме всичко под контрол.
Ти си велик, Маршал! Браво!
Тези долнопробни Множества разрушиха нашия ценен символ на--
Убий го!
Паднете, сър.
Открийте огън!
Стерилизирайте ме!
Арестувайте го. Шибани Множества.
Кажи на Комитета, че си се прицелил в гадината
зад Маршал.
Иначе може да бъдеш изтрит завинаги.
Майната му на това.
Наистина ли мислиш, че Капитан Кремпай ще ни остави живи?
Вероятно сам ще ни застреля.
Той е луд.
Не слуша никого.
Най-големият и най-тъпият луд от всички Микита.
И това не е малко.
Той съсипа целия ми живот.
О, наистина?
Всички се прецаквахме в момента, в който реши да не умреш
и се завлече обратно при мама.
Това не беше моя вина. Вината беше на гадината.
Гадината?
Ами ако тази гадина ме беше изяла, както трябваше,
нямаше да сме в това положение,
но те всички ме изритаха
и сега съм шибано Множество.
Изритаха те?
Да.
Всички ме блъскаха и дърпаха,
буквално ме хвърлиха обратно в снега.
Може би не изглеждам вкусен или мириша странно.
Не знам.
Може би ако бях с някакъв сос...
Чакай малко.
Искаш да кажеш, че са те спасили?
Помисли.
Трябваше да умреш в онази пукнатина.
Гадините са те спасили.
Ъм, да, предполагам, ако го кажеш така...
все едно ми казваха сбогом.
Може би трябваше да им благодаря.
Да.
Не мисля, че са искали да те изядат.
Нали?
О, Боже.
Трябва да съобщим това на Науката. Те спасяват хора.
Да. Хората трябва да знаят това.
Те ме спасиха.
Хей. Къде е шибаната стълба?
Ти трябваше да донесеш шибана стълба.
Не знам--
Почакай, ето. Нека ти помогна.
Спри. Спри, спри, спри. Спри. Ще сляза сам.
Слизам сам. Махни се, по дяволите.
Хайде.
Хей, Тимо.
Какво правиш тук?
О, уау.
Вие наистина сте Множества, а?
Но това си ти. Да, виждам го в това твое глуповато лице.
Ти ми направи това. Нали?
Упс.
Ето, момчета. Сигурно умирате от глад.
Благодарим, човече. Знаех, че ще дойдеш за нас.
Какво замисляш?
Какво е всичко това?
Значи, ъъъ...
Работата е там, че...
Трябва да заснема видео и да го изпратя на Земята, възможно най-скоро.
Видео? На Земята?
Да. Ъм...
То е за...
...Дариус Бланк.
Дариус Бланк? Кой е това?
Намерих това пред вратата си днес.
Писано е на ръка.
Много красив почерк.
Това е от човек на Дариус Бланк?
Да. Негов човек.
Шибаният му човек.
Разбираш ме, нали? Естествено.
Разбира се, най-големият лихвар в цялата шибана галактика
ще измисли начин да прати някой от своите
да ни проследи чак дотук,
до Нифелхайм, точно където сме сега!
Това е на милиони шибани километри от Улан Батор.
Разбираш ли за какво говоря? Знаеш ли колко е далече това?
„Независимо каква мизерна сума успеете да съберете,
изпращането ѝ към Земята ще ви струва междупланетна такса за превод.
Повече от... половината от сумата.“
Шибаният „помощник“! Нямам представа кой е!
Изобщо не знам кой е това. Не е ли шибано лудо?
„Изпратете визуално произведение на изкуството.
Видео файл, който улавя детайлите на смъртта.“
Обърни отзад.
Пише да се разчлени на минимум 13 части.
Разчлени? Какво, по дяволите, е това?
Хей! Какво казах за близките кадри?
Близкият план е по-важен, ясно?
Вземи камерата 32K,
и я сложи тук, за господин Дариус Бланк.
Разбра ли?
Съжалявам, Мики.
Виждаш ли, всичко е описано. Нали? В писмото.
Ако заснема видеото, и му го изпратя,
той ще ме остави жив.
Ако не го направя, ще изпратят човека си,
и той първо ще ме убие.
Какво да направя?
Стига, човече. Ако умра — край с мен.
Но ти си Заменяем.
Просто ще те отпечатат отново.
Моля те, Мики, аз съм ти приятел.
Моля те, направи това за приятеля си. Само веднъж.
Направи го за мен, брат ми си.
Съжалявам.
Толкова съжалявам.
Много съжалявам.
О, по дяволите.
Трябваше да го убием, докато имахме възможност.
Направи това за мен само веднъж.
Това е всичко, което искам. Извинявай.
Стига си ревал, глупако! Почваш да ми лазиш по нервите!
Защо не изиграете камък-ножица-хартия, добре?
И ще застреляме загубилия. Да?
Не? Добре. Застреляй него.
Него?
Да, него.
Не очаквах това. Мислех, че ще избереш него.
Да, така се очаква, но мекушавият е по-лесен. Хайде.
Добре.
Ти си тъпа кучка, Тимо.
Ако направиш това, и оня не ти направи нищо,
мислиш ли, че това е краят?
Не мислиш ли, че ще те разкъсам сам?
О, Боже. Какъв е проблемът?
Вземи мен вместо него.
Вържете го.
Какво?
Нарежете мен, не него.
Погледни го.
Един път го ударихме с тейзъра, и сякаш
глътна електрическа змиорка, човек.
Но можеш да нарежеш цялото ми тяло на десет парчета Мики,
и пак ще съм пресен като най-пресния сашими.
С вдигната глава.
Дариус ще го оцени.
Само имам нужда от малко помощ от теб.
Моята помощ?
Ъм...
Май ми трябва още от онова... Оксизофол.
Да, имам малко Окси.
Но неразреден.
Искаш—
Искаш неразреден Окси точно сега?
Да.
Помисли си за него като за...
Помисли си за него като за последната...
цигара преди екзекуция.
Това е най-малкото, което можеш да направиш за приятел.
– Дай му твоята. – Какво?
– Хайде де. – Не.
Следващия път ще ти дам безплатно. Знаеш ме.
Това беше скъпо.
Ключовете.
Наша.
Недей.
Направи го.
Наша, какво правиш?
Какво става тук?
Наша. Остани на място.
Това наистина малко ме шокира.
Искам да кажа, тя буквално щеше да му отреже главата
с моторен трион.
Но после се замислих и бях толкова... трогнат.
Тя е единственият човек, който някога се е побърквал така заради мен.
И това не беше за първи път.
Ало? Можем ли да ви помогнем?
Наша, просто си тръгни.
– Съблечи го. – Хей, хей, хей.
– Трябва да вляза вътре. – Какво правиш?
Съблечи го. Влизам вътре.
Оставили сте го сам вътре.
Но това му е работата.
Не ме интересува дали му е работата.
Добре, виж, ще извикам охраната.
Не знам какво друго...
Аз *съм* охраната! Дай ми костюма!
Тройки, тройки, тройки.
– Аркадий 3.0. – Да, да, да.
Добре си.
Шшт.
Наша... тя е единствената,
която винаги е била до мен.
Винаги ме е обичала.
Всеки мой аз.
Дори него.
Този "аз", когото изобщо не разбирам.
Какво е това?
О, не знаеш за това.
Кръжат цяла нощ.
И още идват.
Какво правят?
Не знаем. Могат да пробият през лед и камък.
Представи си, ако всички дойдат към кораба. Ужасяващо.
Но дори не можаха да скъсат чувала
в столовата.
Чуваш ли това? Идва от този, когото заловихме вчера.
Продължавай, продължавай.
Чакай, какво-- Искаш да кажеш бебето?
Ами да, крещи и плаче като бебе.
И точно тогава всички започнаха да се събират.
Чакай.
– Хей. – Мики, не спирай.
Това беше... това беше онзи, когото аз...
Продължавай.
Забрави.
Здрасти! Как си?
Извинете.
Хайде.
Съжалявам, минаваме.
Хей. Защо поставиха Ситуационната зала там?
Нямам идея. Казаха ми само да доведа затворника.
Очевидно, Йлфа е вдигнала голям шум.
Сега иска гадинката.
Дороти, имам ключова информация
за гадинките.
Мики трябва да подаде официален доклад до шефа на науката.
О, чакай.
Да. Знаех си.
Вчера, в столовата,
когато държеше бебето, го видях.
Видя го?
Не знам какво значи, обаче.
О. Значи само имитираш.
Ами, първоначално аз...
Дороти, внимавай!
Сега е доста лудница. Ще говорим после.
Записваме звуците им,
за да видим дали можем да анализираме някакъв модел.
Комитетът обявява извънредна ситуация ниво три.
Пълният контрол е предаден
на командир Маршал с вот от...
...36 на 21.
– Благодаря. – О.
Какво събитие. Това е наистина нова съставка.
Това отваря изцяло нов свят от възможни сосове.
Ммм. Това е толкова... Как да го кажа?
Възможност, мадам. Да, страхотна възможност. Просто супер.
Да, наистина е супер възможност.
О, уау.
Това наистина е дар от небето.
Нали е свободно от вредни патогени?
Да, мадам, сигурно е.
Кой е тоя идиот? Мики 18?
Дръжте му главата неподвижна.
Сега вече мога да ви различа. Мръсни Мултиплици.
О, да. Това звучи честно.
О, боже. Изгоряло месо.
О, това не е нищо, скъпа.
Почакай, докато тези двамата станат овъглени наденици в рециклатора.
Как ще понесеш тази смрад?
Движа се възможно най-бързо.
Мики. Съжалявам толкова много.
Вие двамата. Този блок съхранява спомените ви, нали?
Сега ще гледате
как изтривам вашето същество от него завинаги.
Така ще разберете значението и ужаса на окончателността.
Без повече презаписи!
Това трябва да мислите, когато умирате и двамата.
Мъртви завинаги!
Сега, след като паметта я няма, кое тяло да отиде първо?
Едно по едно е двойно по-забавно.
Ужасно.
Командир Маршал, сър.
Може ли да кажа няколко думи?
Без значение кой ще изгори първи, един прост факт е,
че в момента имаме двама Мики пред нас.
И то не по тяхна вина, бих добавила.
Един от тях е фалшиво обвинен,
че е стрелял по вас.
Но истината е, че се е притеснил за вашата безопасност.
Той беше първият, който забеляза втория крийпър
да излиза от камъка зад вас,
и както добре знаете
в деня, в който се отпечатва Експендабъл...
Достатъчно.
Да защитаваш тези идиоти.
Трябва да чистиш собствените си лайна.
Незаконно притежание на оксизофол.
Прикриване на нарушение с мултипликати.
Разочароващо е.
И опит за убийство с верижен трион?
Това си е направо колоритен списък с престъпления,
не мислите ли, г-ца Баридж?
Ммм. Облаците на войната се сгъстяват.
Виж ги само как пълзят, тези вредители.
Човечеството трябва да се обедини в този критичен момент.
Защо си губим времето с тези отпадъци на обществото?
Казано като истински командир във военно време, сър. Много впечатляващо.
И чудесен цитат,
който да добавим към колекцията ви от бойни фрази, ако ми позволите.
– Хареса ли ви? – Да.
– Искате още такива? – Моля.
Постоянно повтаряте, че сме във война.
Мога ли да си позволя две наблюдения, сър?
Заповядайте.
Първо, воденето на война изисква огромно количество
енергия и калории.
Като се има предвид, че сме в началото на заселването,
а оцеляването ни е под въпрос,
дали това изразходване е разумно?
Второ, очевидните ни врагове са крийпърите.
Но знаем ли дали наистина искат да водят война?
Часове наред се въртят в кръг, без да правят нищо, освен да чакат.
Господи, агент Баридж.
Петкратен шампион на Купата на Маршал.
„Агент на месеца.“
А сега се потиш заради някакви извънземни насекоми?
Докъде си паднала.
Какво ще правиш,
когато пробият кораба и ти откъснат задника?
Тези гротескни лайногибони.
Гротескни или не,
те са местните обитатели на тази планета.
И имаме доказателства, че спасиха един от нас.
Не го изядоха, не го нападнаха.
Кого спасиха и не изядоха?
Ъъ, мен.
Те ме спасиха.
Разбира се, че не са те изяли. Ти си боклучава храна.
Ти си бебе от рециклиран Спам.
Сдъвкват те и те изхвърлят отново и отново и отново.
Е, явно не са просто тъпи буболечки, скъпа.
Щом са знаели да пропуснат боклук, отпадък...
Това говори за някакви когнитивни способности.
Точно така.
Всъщност показват признаци на висока интелигентност.
Може би могат да водят смислен разговор.
И ние го анализираме, и...
Сър, трябва да опитате да комуникирате с тях лично.
Разработваме един вид, ъъ, преводач.
Като този, имаш предвид? Мислиш ли, че съм идиот?
Ъъ...
Четири години и половина през шибаната галактика,
само за да слушам как тия скапаняци кряскат?
Кажете ми как по дяволите това има някакъв смисъл! Някой?!
Как има изобщо някакъв смисъл това?
А твоите глупости имат ли смисъл?
Твоята шибана тъпа мутра
е това, което наистина няма абсолютно никакъв смисъл,
ти, шибан идиот!
Ти ги наричаш извънземни. Ние сме извънземните, тъпанар такъв.
Те са живели тук преди нас, а Мики...
Мики винаги е бил просто Мики Барнс.
Разбираш ли изобщо какво значи това?
Те просто си живееха живота.
Преди ти да се появиш с твоите глупости!
И си мислиш, че можеш да решаваш кой да живее и кой да умре.
Ти си тъпо парче!
Не е чудно, че изгуби изборите,
шибан идиот такъв.
Не! Не, не. Недей! Какво, по дяволите, ти има?
Нараняваш бебе, ти си ненормален!
Хапи.
Какво?
Падане след три, две, едно.
Най-накрая млъкна, по дяволите.
Това е очевидно насилие, случай след случай.
Записваме.
В 32К резолюция.
Увери се, че засне всичко.
– Впечатляващи зъби. – Да.
Трябват ни още наши хора.
Сър, може би сега е идеалният момент да започнем Пълното Изтребление.
Тези отвън сами са повече от достатъчни.
За какво говориш?
Ще ги отровим с газ, всички до един.
Какво е този поглед? Още ли се съмняваш в провала си?
Не. Не, сър. Аркади 3.0
е преминал през няколко стриктни фази на тестване.
Аркади 3.0 е най-добрият нервен газ.
Имам пълно доверие в него, сър.
Както трябва, Аркади. Това трябва да успее.
Ще го включа в молитвите си.
Това е денят, който чакахме, сър.
Историците на бъдещето ще го запомнят като начало
на прочистването на опасни видове по колониалните планети.
Защо не се качите на флитъра по-късно?
– Искаш да кажеш, когато пуснем газа? – Да.
– Аз да дръпна спусъка? – Точно така, сър.
Ако управлявате водещия флитър
и изглежда, че ръководите операцията,
записът, който ще направя, ще е исторически.
А членовете… църковните членове на Земята…
– А? – Ще ви обожават.
Да, да, и компанията.
Добре. Време е да започнем Операция Пълно Изтребление.
Скъпи, може ли да поговорим?
Разбира се, любов моя.
Имам една идея.
Надявам се, че и двамата оценявате честта, която жена ми
оказва на вас, лайна такива.
И мога да натисна и двата бутона едновременно?
Да, сър. Натиснете ги и ще избухнат едновременно.
Ще експлодират автоматично,
ако излязат извън обхвата на дистанционното.
Чухте ли? Държа ви за топките,
така че не си и помисляйте да бягате.
Всеки ще получи примитивно оръжие, когато излезе.
Режете колкото се може повече опашки на крипери,
и първият Мики, който върне 100 опашки, печели.
Победителят оцелява, а загубилият...
- Бум! - Бум!
Бум.
Ще следим резултата оттук.
Вашата задача е да ги накарате да крещят толкова силно,
че всеки последен крипер да се втурне да ги спасява.
Два заека с един куршум, нали, скъпа?
Абсолютно. Сто опашки стигат
за сос, който ще ни стигне за няколко години.
Бъдете нащрек.
Една грешна стъпка и ставате мъжки бургер.
Разбирам.
Всичко е наказание.
Какво беше това?
Целият ни живот е шибано наказание.
Заради онзи бутон, който натиснах, когато бях на пет.
Ох, пак ли започна!
Катастрофата беше заради дефект в колата, знаеш го.
Не знам.
Не беше заради онзи тъп бутон.
Не беше и шофирането на мама.
Колко пъти трябва да ти го казвам?
Съжалявам, Мики... Микита. Трябва да тръгвате. Веднага.
Може ли поне да пуснете рампата?
Не можем сега. Съжалявам.
- Ще трябва да скочите. - Уоу!
Мики!
Чакай, Мики.
Вземи това.
Не е завършено, но може да ти помогне
- да общуваш с криперите. - Да тръгваме!
Нещо като преводач?
Да. Успех.
Колкото и да е, не вярвам Маршал да убие и двама ви.
Хайде.
Ела.
- Да вървим. - Ами, аз...
Ъм, така или иначе, с това устройство имам работа за вършене.
Добре. Те ме спасиха, сега е мой ред да ги спася.
Какво правят тия копелета?
И аз мога да преброя десетки пресни опашки, които оставят.
Изкукали ли са напълно?
О, скъпи.
- Да натисна ли бутона? - Ммм.
Да седнем и да гледаме.
Ще започнат да режат опашки, щом осъзнаят,
че един от тях трябва да надживее другия.
Хей!
Аз съм! Чакайте!
Трябва да бягате. Трябва да ги изведете всички оттук.
Трябва да се върнете в пещерата си.
Върнете се в пещерата си.
Иначе всички ще умрете.
Какво?
О, здравей.
Ъм...
Да, просто исках... За миналия път, аз...
Исках да ти благодаря.
Ъм...
Спомняш си ме, нали?
Мики.
Откъде знаеш името ми?
Тайна.
Чакай, те разговарят ли?
Да. Току-що го обяснихме.
Как е възможно това?
Ами, още е прототип,
но е като преводаческо устройство.
Дороти? О, не. Къде е Дороти?
Не чувам нищо от този шум.
И видеото е ужасно.
Извинете, сър. Снежната буря влошава сигнала...
А това тук? Този детонатор ще проработи ли?
Да, сър. Това е специален късовълнов сигнал,
така че ще е наред.
А този големият кой е?
Кралицата пчела ли е?
Ммм. Изглежда като кроасан, топнат в лайна.
Ъм, официалните доклади още се финализират,
но мислим, че всичко се върти около нея,
Мама Крийпър.
Значи тя е шефът. Като теб.
Какво каза?
Трябва да се махаш оттук,
иначе ще ви убият всички с този смъртоносен газ.
Този газ, Arkady 3.0, аз бях ударен с него.
Изключително, безумно болезнено е.
Знаеш ли какво е газ? Газ. Като...
Като газ?
Не ти е работа, тъпаче.
Не ми е работа? А на теб?
Защо го спаси в пещерата?
Трябваше ли да го убие?
Не. Не.
Аз съм— Ние сме много благодарни. Това е всичко.
Тогава защо?
Защо уби Луко?
Ъм, Луко?
Бебето Луко.
О.
Вашата група. Разбита.
Кръв.
Да...
О, това е...
Това е Луко.
Ние ви спасихме.
А вие убихте Луко.
И как се казва другото бебе? Това на кораба.
Зоко.
И Зоко ли да убием?
А ако Зоко умре? Какво ще направите?
Смърт.
За всички.
Имаш предвид всички хора.
- Изтребление. - Как?
Лесно.
Покрий си ухото.
Но окото ще избухне.
Мозъкът ще избухне.
На всички ви.
Наша!
Наша! Погледни ме!
Погледни устата ми.
Какво му има? Какво им става?
И нещо казват. Какво говори този идиот?
Не е жестомимичен език.
C3!
С... 3?
3?
C3? Какво е C3?
C3?
Донесете бебето.
Ако не я върнем,
всички ще умрем.
Скъпи, това не ми допада.
Защо тези двама неудачници си говорят
с шефа на буболечките?
Мислят си, че водят преговори
от името на човечеството?
Вие трябва да сте там, сър,
за да ознаменувате този исторически момент.
Гледате как двама лидери се срещат
лице в лице в кулминационна снежна буря?
Момент на съдба?
Всичко, което трябва да направите, е да излезете навън.
Сигурен съм, че ще създам емблематична сцена.
Решителен момент в историята на заселването в Нифелхайм.
- Донесете бебето. - Виждам го в ума си.
Украсяващо тавана и стените на голямата капела.
Да, госпожо, да.
И още един последен щрих, сър.
Ще е чудесно, ако им предадете послание
преди да пуснете газа.
Послание?
Без такава емоция, днес ще е като евтин треторазряден карнавал,
в който пръскаме с евтин пестицид по хлебарки.
Да, те са отвратителни, мръсни, зли насекоми,
но това ще е последният им момент,
и бихте могли да им кажете няколко милостиви думи
като подобаващо сбогом, като мъдър, добродетелен свещеник.
Доведете екип с камери.
Кажете на първия отряд да ме чака въоръжен.
Да, сър.
Любима, Ситуационната стая е твоя. До скоро.
C3. Наша ще знае какво значи.
Цяла история е.
Ще върна Зоко жив и здрав. Обещавам.
Не е достатъчно.
Какво още?
Загубихме Луко.
Един.
Бъдете справедливи.
Справедливи? Тоест ние също трябва да дадем жертва?
Да.
Справедливост.
Един от вас. Да умре.
Значи ако върнем Зоко жив, и умре човек...
Мир.
Карай.
Чуваш ли ме?
Чувате ли ме? Екип три, приемате ли?
Добре, радиосигналът е малко слаб в момента,
така че високоговорителят в колата ще бъде нашата пряка връзка.
Екип две, приемате ли?
Нашите заповеди са да ескортираме командир Маршал в безопасност—
Никой не ви е казвал да стреляте! Не дразнете пълзящите!
Млъкнете. Не сме тук, за да ви снимаме.
Страхотно.
Добре, веднага след вашата реч, сър,
веднага ще затворим навеса,
и това ще е сигналът за въздушния отряд да пусне газа.
Славно унищожение, сър.
Ти. Да, ти. Ела тук, как се казваш? Матю?
О, Матю, имаш лице като ангел. Ето, опитай соса ми.
Заповядай. Кажи ми какво мислиш.
О! Наша!
Не! Не! Спри!
Спри! Готова е за счупване на гръбнака.
Ще й счупя врата.
Не, не, не. Спокойно. Спокойно.
Едно щракване и е мигновена смърт.
Наша Баридж, какво искаш?
Бебето. Трябва да го занесем при мама му.
- Само това? - Да.
Гарантирайте ни безопасен изход.
Освен ако не искаш да ѝ счупя врата.
Не. Наша, моля те, не го прави.
Добре, осигуряваме безопасния изход на Наша, както е договорено.
Наша, можеш ли да я пуснеш внимателно?
Отивам да взема бебето. Внимавай.
Наша, добре ли си?
Трябва да побързам. Мога ли да получа флитър?
Съмнявам се. Ще трябва да тичаш.
Арестувайте тази кучка!
Госпожо, днес вие и командирът показахте
впечатляващ набор от вербално
и физическо насилие и жестокост,
които надвишават правомощията ви.
Искате ли да бъдете екзекутирана за бунт?
Всички видеодоказателства за насилие
ще бъдат представени на Комитета за преглед.
Препоръчвам ви да подготвите отговори за изслушването си.
Благодаря, Зийк.
Поддържай контрол на място.
Когато сме на 30 метра от Майката Пълзяща, сър,
ще започнем бавно да обикаляме около съществото.
Това ще е сигналът за началото на финалната ви реч.
Да.
Другата камера ще ви следва отвън,
правейки сцената абсолютно грандиозна, сър.
Ще бъда кратък и точен в речта си.
Чудесно обръщение. Няма нужда да се редактира.
А после взривявам Мики.
Финален букет.
Можеш да го направиш, Наша.
Ние ще контролираме нещата вътре.
- Отвори портата. - Добре.
- Чао. - Успех!
Наша ще се справи с всичко.
Зоко ще се върне жив и здрав.
Кой е това?
Кой идва?
О, по дяволите.
Уау.
Изчакай.
Какво е това, по дяволите?
Коя е майката?
Какво, по дяволите, трябва да гледам
когато изнеса речта си?
Щях да ги изпратя с малко достойнство.
Сега тези варвари могат да се махат!
- Готов ли е базуката? - Да, сър. Сега я зареждам.
Ще взривим тази майка в небитието.
Кой има нужда от реч?
Ще го направя на макс, скъпа.
Това е майката, сър, виждаш ли я?
Има различна форма.
Да, това е тя. Прицелвай се!
Не е тя, глупако!
Извинявай, сър.
Мики!
Наша! Наша!
Мики?
Време е да кажем сбогом.
Какво?
Изстреляйте по най-близката купчина!
Презрете ги всичките, докато не стигнем до майката. Смачкайте ги!
Камера, не забравяй да заснемеш кръвта и вътрешностите.
Чакай. Тази там.
Стреляй първо по нея. Тя е по-голяма.
Огън!
- Огън сега! - Да, сър.
Огън!
Не, сър, жилетката с бомба!
Трябва да е в главата, идиот такъв!
Не! Не, сър. Твърде близо е!
Чакай, сър! Спри, чакай!
Не, къде-- О, Боже.
Мики!
Наша! Хей!
Знаех, че ще се справиш. Добре ли е бебето?
Не, не, не.
Какво става?
Виж!
Имаме Зоко! Наша я доведе обратно.
Виж.
Ъм, Наша,
Зоко е добре, нали?
Хей!
Виждаш ли това?
Един човек!
Ти също си уплашен.
И двамата сме уплашени.
Да, уплашен съм.
Това означава, че си човек.
Ти си важен.
Ела при мен, момче.
Добре, момчета...
Момчета, не бъдете срамежливи. Ако можете да седнете. Започнете да се настанявате.
Церемонията по полагане на основите ще дойде по-късно,
но ще започнем с нещата за Използваемите.
Мики. Мики, ела напред, приятелче.
Може ли някой да седне на първия ред, пък вие, задръстеняци?
Здравейте, всички.
Аз съм Наша Баридж, член на Комитета.
След седмици на дебати,
накрая стигнахме до този исторически ден.
Денят, в който премахваме програмата "Използваеми".
Бих искала да благодаря на моите колеги от Комитета
за тяхната подкрепа.
Истински усещам любовта.
И особено, че се бориха до последно,
и убеди Комитета
да премахне трайно човешкото отпечатване...
Бих искала да благодаря на нашия собствен Мики Барнс.
И честно казано, просто съм толкова, по дяволите, щастлива,
че ще остарявам с Мики.
Беше наистина гадно да остарявам сама. Добре.
Въпреки часовете на мирни обсъждания...
Добре.
Така че, натискаш бутона.
- М-хм. - Чакай.
Наша ще даде сигнала. Ти натискаш бутона.
Чакай. И после там, бум.
Трябва ли да стана и да го натисна или-- Не, на мястото си, нали?
Честно казано, не ми пука.
От тук нататък, в Нифлхайм, както и на Земята,
човешкото отпечатване е сега постоянно забранено.
Днес тук, човешкият принтер ще бъде изгорен до пепел
и изтрит от паметта.
Наша е такава натурална.
Мисля, че тя дори може да се кандидатира за председател на Комитета на следващите избори.
Още ме шокира фактът, че тази невероятна жена
едва шест месеца преди беше гнила заедно с нас в онази гадна затвор.
В деня, в който Маршал беше взривен на прах,
Йлфа изпадна в шок и я отведоха в психиатрията.
Отиваха слухове, че си нарязала вените там.
Всички останали замесени бяха натикани в затвора.
И някак си щастливият Тимо излезе на условно.
Но веднага щом излезе,
той прекарваше всеки ден в очакване на момента,
в който ще се срещне
с човека, който му достави писмото.
Асистентът на Дариус Бланк, който един ден най-накрая го нападна.
Беше бой до смърт.
В края на краищата,
асистентът стана, ами, супа за цикли.
Освен едното му ухо.
Дори на процеса, Тимо избра да се защитава сам.
Докато държеше ръката ми, той поднесе ножа си
към средата на корема ми тук и проряза...
И беше освободен заради самоотбрана.
Класически Тимо.
Но нашите процеси, от друга страна, бяха безкрайни.
Деймън, сядай! Сядай!
Станаха една огромна политическа битка между всички про-Маршалите
и анти-Маршалите.
Но до тогава Наша беше решила.
Тя щеше да реформира Комитета и да го промени сама.
Така че, след като излезе, тя наистина се кандидатира на изборите.
И спечели с огромно мнозинство.
В първия си ден в събранието,
Наша беше толкова спокойна за всичко това.
Аз бях много, много нервен.
Не мисля, че тя наистина забеляза, обаче.
Мики. Имам новия преводач. Току-що излезе.
Добре, нека бъдем честни, мога ли да ти задам въпрос?
Кажи.
Какво каза преди,
за изчезването и всичко това, когато говореше така...
...и като виеше и всичко останало.
Ммм.
Щеше ли това наистина да накара мозъците ни да експлодират?
От такъв тон?
Експлодират.
Но ти каза...
...че очите ни щяха да експлодират.
Ммм. Защо не барабаните на ушите ни?
Защото е звук.
Всички ще експлодират.
Наистина ли?
Ами, можеш ли да опиташ тук? Сега?
Кой каза, че блъфирането е само за хората?
Обичам тази, а, покер физиономия.
Да, и хубавото оригване.
Ъ, здравей.
Какво правиш тук? В разгара на нощта.
Ами, аз просто...
Мислех, че си в болницата през цялото време.
Хей, гледай къде стъпваш. Погледни надолу.
Не стъпвай върху него.
Това е безценно деликатес, знаеш ли.
Продължи. Вземи малко.
Опитай.
О, какво? Сега си твърде добър за сос от пода ли?
Мислиш ли, че някой друг би позволил на отпадък като теб
да опита нещо толкова изтънчено?
Какво е– Какво има в него?
Невъзпитано! Не така се прави.
Първо ще опиташ вяра, след това ще ти кажа какво има в него.
Мики, не мислиш ли, че ти давам да опиташ това
от голямо уважение към твоя вкус, нали?
Точно обратното.
Истински шедьовър би бил сос,
който би привлякъл дори някой неуки тъпанар като теб.
Каквото и да е. Чакай да го оставим.
Опитай го, хвърли го, не ми пука.
Сега си безполезен.
Много по-добре да върна моят обичаен дегустатор,
върховния, който има наистина изтънчен вкус.
Чакай, това...
Дори бъбреците му са по-хубави от твоите.
Не може да бъде. Това не може да е.
Разбира се, че може.
Признай, това е, което искаш.
Това е, което всички искат.
Хей, Йлфа.
Току-що се сетих.
Ти умря на следващия ден след Маршал.
Продължавай, пипни ме.
Виж дали съм призрак или човек.
Откакто бях дете, имам страшни сънища.
Този път не се уплаших.
Просто си помислих,
„Какво би направил 18?“
Отивай си.
Какво правиш? Натисни бутона.
Мики. Натисни го.
Направи го.
Радвам се, че принтерът изчезна,
но част от мен не може да не се чувства виновен
че не дадох шанс на всички други Мики да имат шанс за живот.
Но трябва да спра да се чувствам виновен.
Мики!
Окей е да бъда щастлив.
Zelka.ORG