Превод:NIKSUNA
По действителен случай.
През '73г. когато завършихме със Стивън
половината Южна Африка беше в пламъци.
Полицията убиваше черните деца като зайци
докато другата половина отпиваше пиня колади
на техните плажове за бели.
Израстването под апартейд
означаваше деление на хората според цвета на кожата им.
И когато очите ни се отвориха
голата реалност на апартейда застана пред нас.
Роден съм така!
Не ме е срам, че съм черен. В очите на Бога!
Каквото винаги сме приемали, сега отхвърлихме.
Не искахме живот изграден върху лъжи и различия.
Искахме да се присъединим към борбата
за демократична и свободна Южна Африка
не основана на расова дискриминация.
Но освен ако не загърбим спокойния си живот
и не направим нещо, думите ни са безсмислени.
Това, което избрахме, бе най-радикалното от всички неща
и без съмнение най-експлозивното.
Присъединихме се към забранения Африкански национален конгрес...
.. и поведохме мисии
редом с нашите черни и азиатски братя и сестри,
оповестявахме, че свободата и равенството
трябва да се извоюва на всяка цена.
Да тръгваме! - Няма ли да гледаме?
Не, Стивън, нямаме време.
Нека просто...
Наближават ни.
Разходите бяха по-големи отколкото някой е предполагал.
Донесох парите. Да не те хванат.
Ще добавят още 12 години към присъдата.
Не се моли. - Няма.
Няма да се моля на някакъв фашистки съдия
да ни съжали.
Дай ми го.
Каквото и да се случи, не се отказвай
Няма.
Върви. Обичам те.
Добре.
Всички да станат.
Република Южна Африка срещу Тимоти Дженкин и Стивън Лий.
Похвала за прокуратурата.
Много добре подготвен случай.
Извличане на 17 преработени устройства
за 26 отделни бомбардировки не е малко нещо.
Но полагането на най-зловещите аспекти
от тази АНЦ идеология...
.. че всички раси са равни и всички подобни неща
е била най-силната част от вашия случай.
И ако искам да го разбера правилно,
един от бащите на подсъдимите е изтъкнат фармаколог
а другият - учен в хуманитарните науки.
Тази държава те отгледа.
Тя те роди
и ти предостави всички светски нужди.
И така ли и се отплащате?
Държавата Южна Африка сега ви казва
цената, която ще платите в замяна.
И така,
подсъдим номер едно и създател на бомбите, Тимоти Дженкин,
осъден сте на лишаване от свобода
за 12 години.
А подсъдими номер две, съучастникът, Стивън Лий,
ти си осъден на лишаване от свобода
за 8 години.
Присъдите ще излежат
в Политическия затвор в Претория за бели мъже.
Така... това е.
Всички да станат.
Седни!
По дяволите! Не стреляйте! Не стреляйте!
Нека поговорим, човече.
Остави ме да избягам...
Дръжте устите си затворени!
Разбрахте ли?!
Как е? - Как е?
Най-накрая, бомбардировчиците са тук.
След всичките ви фантазии,
стигнахте до скок от прозорец като плъхове, а?
Хей!
Никой не те е принуждавал да предадеш страната си и расата!
Ти си белият Мандела.
Най-заблуденият от всичките.
Ван дер Мерв!
Прочети им!
"Без химикалки, без радио, без вестници.
„Без политически разговор.
„Без колети, по-големи от размерът на плик 6 "x 4".
„Посетители веднъж месечно, подлежат на проверка.
„Забранена е половата активност
„в помещенията.“
Тук! Стъпи на линията.
Деактивирай вратата.
Мърдай.
На линията.
Продължи.
Мърдай.
Хайде, движете се!
Вътре.
39378.
Влез.
Обърни се.
Мърдай!
Добре, пичи въшки!
Светваме в 11:00, сутрешна камбана в 5:00,
закуска в 7:30.
Искам клетките чисти като чиния.
Запомнете го и ще живеете дълго и проспериращо.
Сега... пълно мълчание!
Отстъпи.
Най-добрата дрямка от години.
Мога да свикна с това.
Насам!
Идиот.
Давай. Върви. Върви!
Добре, момчета, движете се. Хайде.
Добре, успокойте се.
Върви. Върви.
Давай.
Седни.
Благодаря ти.
Не сядай там.
Отделени сме, приятелю.
Затова носят сини ризи.
Освен ако не искаш да седнеш до убиец.
Не. Това е... тук е добре.
Китсън.
Добре, успокойте се.
Какво беше това?
Мога ли да се присъединя към вас?
Мога ли...? - Моля те.
Чухме за вас двамата.
Чували сме за теб. - Да. За нас е... чест.
Колко години?
8 за мен. 12 за него.
Да, но не планираме да остане толкова дълго.
Пазате този гняв.
Напомня ви, че има друг свят извън всичко това.
Не спирай. Мърдай!
Успокой се.
О Боже. О Боже.
Дами, ще го наречем "сажда".
Един удар за всяко спиране, приятелю.
Проклети копелета!
Хайде. Вземи го.
Добро момче.
Мисля, че носите нещо.
Опаковано ли е?
Разбира се по начина на бягане,
все едно сте пияни.
Тубички за пури с 360 ранда.
Скъп вкус.
Нека ви разведа.
В случай, че се чудите, висока е 20 фута
Бодливата тел е разпъната да са забива в кожата.
Прожектори. От залез до изгрев.
Покриват всеки инч от двора.
Охрана с пушки от заключване до зори.
С кеф биха ви надупчили.
И тунели във всяка посока,
водещи обратно в затвора.
Зад тази стена. Там е обществена улица.
Познавах един.
Колкото и да се стара, не можа да изкара парите си.
Инфектира се.
Всички влизат тук
с мисълта че ще излязат до седмица.
Ние сме затворници на съвестта.
При нас е различно.
Но ние сме военнопленници.
Все същото е, имам скривалище.
Ще ви го пазя.
Махнете го преди да изгние вътре.
Той охлажда всяко бедно копеле с план.
Не говоря с него.
Значи е имало опити?
Някои наблизо...
.. други надалеч, но никой не излиза.
Винаги има първи път.
И аз така мисля.
Наш дълг е.
Не вярвам на това „затворник на съвестта ".
Ако имате план, с вас съм.
Време е!
Килията е от бетон.
Единственият изход е през решетката.
Кажи ако измислиш нещо.
Обратно в килиите!
Всеки затвор има своя домакин
за нас беше Денис Голдбърг
Той имаше четири доживотни присъди
за опит да свали правителството на апартейда
чрез насилствена революция...
.. в същия процес като Мандела и Сисулу.
Той имаше власт.
Ден 23-ти
Много нощи седях в леглото гледах в ключалката.
Опитах сто идеи в съзнанието ми...
..и после още сто.
Седеше и се взираше в мен всяка вечер.
И тогава ме осени.
Не е нужно да знаеш всичко.
Трябва да знаеш нужното.
Сега, тихо!
Започваш с това, което знаеш и работиш назад.
Хей. Имаме нещо.
Само да не копаем.
Не. Правим ключове.
Какво?
Чакай чакай. Слушай.
Измерих ключалката с молив и хартия...
Искате да направите ключ с молив и хартия?
Не не. От дърво.
Ти си луд. Ще се счупи.
Няма да се счупи ако е под ъгъл.
Има причина ключовете да са от метал.
Мисля, че има първи път за всичко.
Добре.
А дървата?
От работилницата. - Спрете. Спрете.
Три минути.
Движете се, момчета.
Тишина.
Погледнете ключовете когато дойде.
Вижте ги добре.
Не не не! Изгубихте ума си!
За какво говориш?!
Какво е това? - Нищо, господине.
Без бой. Просто говорим.
Нещо не се разбирате
с белите Мандел-и, а?
Не не.
Работа за черния.
И двамата към клилиите. Сега!
Нелепо е.
Той не направил нищо.
Искаш да му помогнеш ли?
Тогава си трай!
Сажда! Докарай си черния задник!
Тук!
Бъди тих!
Почисти това!
Следващия!
Добре, следващия затворник! Хайде, движение!
Добре, следващия!
Ден 74-ти
Изчистете!
О, мамка му!
Какъв идиот.
Стой!
Само Лий.
Всички останали да станат.
Излей!
Тук!
Знаеш ли, погледът ти е много сериозен, Дженкин.
Извинете.
„Съжалявам, СЪР.“
Съжалявам, сър.
Трябва да направим по-сложен ключ...
Тишина.
.. правим по-сложен ключ,
за ключалка от другата страна
на желязна врата с дебелина три инча
към която нямаме достъп.
Напълно луд.
Харесва ми.
Ден 100-ен
Да!
Да да!
Не не! Не!
Тим. Тим, Тим!
Някой идва. Бързо!
Не не. Хайде, излез. Излез. Излез.
Тим! Тим!
Хайде!
Ударих момче в училище.
Защо?
Защото ме нарече копеле
и каза, че нямам татко...
но това не е вярно.
Съжалявам.
Какво направих?
Ядосван ли си ми, татко?
Не. Не.
Изобщо не съм ядосан.
Това е най-добрият ми ден
през цялата година...
да те видя.
Мама каза, че когато те пуснат,
ще съм на 23 и ще имам брада.
Вярно ли е?
Обещавам ти...
Няма да стоя тук дълго време.
Отстъпи!
Какво ти става? Плашиш го!
Стой неподвижно, или спирам свижданията.
Какво не е наред с теб?!
Свиждането приключи. Докарайте жената.
Добре, аз... съжалявам.
Махнете го оттук. Сесията приключи.
Ела Антоан!
Моля те. По-малко от 30 минути. Моля те.
Не! Моля те! - Хайде, Антоан. Тръгваме.
Какво стана с визата?
Отхвърлиха я. Ще обжалваме.
Край! Стига! - Добре ли е?
Добре ли е? Как е тя?
Тя ви пожела "щастлива 5 годишнина".
Стига с френския. Излез! Сега! Вън!
Мести се в Бордо.
Съжалявам.
Татко! - Съжалявам, Леонард.
Татко! - Спри да крещиш.
Татко! Татко!
Махнете се ...! Хей! Хей!
17-ти, давай!
Ден 142-ти
15 секунди.
Как... как е синът ти?
Добре е. Да вървим.
Давай!
Имаше лошо посещение. - Да, чух.
А ти? Как е баща ти?
Не знам.
Болен е.
Трябва да се махнем оттук.
Мисля, че имам идея.
Антоан, ми направи хвърчило.
Има навъртяна фина черна нишка върху него.
Мога да завържа ключа в двата края.
И готово.
Хареса ми идеята.
Не. - Какво?
Ако не можем да го завъртим, ...е напълно безсмислено.
Напълно безсмислено?
Добре.
Как ще стигнем от тук до там?
Имаме достъп до вътрешността на клетката.
Точно.
Затова с нишката е добре.
Можем да я държим тук и никога да не разберат...
Добър ден, сър.
За какво говорихте?
Нищо, сър. Просто си говорехме.
Да. - Метем?
Чиста клетка, чисто сърце, сър.
Може би.
Добре, отиде си. - Колко време беше там?
Чу ли ни? Чу ли нещо?
Не говорихме за нищо уличаващо.
Добре. Добре, ако пита нещо,
говорехме... за нижки, нали?
Как да окачим метлата. Това е.
Забравяме всичко останало. - Чакай, чакай, чакай.
О, да. Дай ми я.
О да.
Опитай...
Стана ли?
Не точно. - Още?
О, не.
По дяволите!
Добре. Добре.
Да.
И?
Виж.
Не съм спал цяла нощ.
Но го направи, нали?
Мм-хм. И двете врати. - Наистина ли?
Отворил си и двете врати?
Да, направих го.
Много добре.
Боклук?
Добра работа.
Няма да можем да видим цветето.
Улицата е отвън.
Какъв по дяволите е този шум?
Горе главата.
Хей!
Мамка му.
Какво правеше тук?
Ъъъ, помага ми с боклука, сър.
Да, видях това, мека пишко. Не дежури в градината.
Защо го събира от теб? Защо не той?
От сега нататък...
..ще чистиш собствените си лайна.
Да, сър.
Капитанът прави акция.
Затова всички са уплашени.
Така че, преди да направите каквото сте замислили,
уверете се, че ще избегнете снайперистите.
Да. Измисляме го. - Помислете внимателно.
Ако се провалиш, ще получиш 25 години.
Или куршум в главата.
Снайперистът е пълен психопат.
Застрелял деца в Йоханесбург
и го назначили тук, да се охлади.
Ще ви наглеждам.
Но планът ви е обречен на провал.
Една от тези утрини,
се надявам да го проумеете.
Ти си млад. И те харесвам.
Но сега си част от групата.
Каквото направиш, засяга всички.
Затова ни помогни.
Щом отключихме 3 врати, можем и 20...
Дори не знаеш колко има.
Дори и да са 100.
Имат ли ключалка, ще направим ключ.
А отвън на улицата?
Нуждаем се от дрехи. Други неща.
Как ще излезем от страната? - Работим по това.
- Стъпка по стъпка. Има твърде много неизвестни!
И ще ги измислим.
- Бъди търпелив. Трябва да останете тук.
Търпението ми се изчерпа.
20 години съм тук!
И веднъж годишно, ми дават 30 минути.
30 минути. Сам със сина ми.
Опитват се да ни пречупят.
Няма повече търпение.
Ще отвърнем!
Той е луд.
Той направи избор. Ами ти?
Вие ли сте... - Добре, слушайте!
На една страна сме.
Ден 206-ти
В затвора, нищо не остава същото,
и въпреки това нищо не се променя.
Рутината е единственото нещо което дава смисъл.
Така че го използваш.
Използваш всичко.
Откриваш пукнатини в бронята им
и ги използваш до краен предел
Ден след ден.
И през тези пукнатини,
в бележките от живота в затвора...
.. победата е спечелена.
Така биеш фашистите -
един акт на съпротива след друг.
Китсън. - Как е?
Още ли си главен на килера?
Там съм довечера.
Кога ти дават ключа?
Ден 296-ти
Вашата поръчка.
Да, сега виждам ясно.
Малък лайнар.
Ах! Сажда.
Оня черен малък плъх с които сте се мотали.
Обесиха го преди три дни.
Чувам, че са го закачали два пъти.
Потрепвал в примката.
Въоръжен грабеж,
и получава безплатно образование и законно погребение.
Повече от колкото неговите предци биха ми дали някога, нали?
Наслади се на очилата си.
Няма да се откажа.
Хайде хайде. Влез, бързо.
Не не не!
Добре.
Опитай. - Да, добре, добре.
Внимавай да не се счупи.
Това е достатъчно.Достатъчно. - Изчакай. Чакай!
Това е достатъчно. Хайде. Хайде.
О, боже!
Остави го. Остави. Хайде.
Хайде. Хайде хайде!
Болен ли си, Дженкин?
Не, капитане.
Да нямаш слухов проблем,
или инфекция?
Не, капитане.
Добре. Добре.
Звънецът би и ти го чу.
Защо не стана?
Съжалявам, капитане.
О, съжаляваш? Докосна сърцето ми.
Нека ти кажа нещо.
Когато чуеш звънеца за обяд,
и този за вечеря,
ще останеш в килията си
и няма да получиш храна.
Как ти звучи това?
Аз.. ужасно съжалявам, капитане.
Ужасно съжаляваш така ли?
Присъединихте се към терористична банда от мръсни черни ротвайлери
сдъвкаха те и те изплюха
и сега си тук с мен!
И 20 годишния ми опит ми казва
че си се успал защото си уморен,
и си уморен, защото не спиш, нали?
Защо не спиш?
Зададох ти въпрос.
Съжалявам, капитане.
О, "съжалявам, капитане."
- Съжалявам, капитане.
Не, не. Мога да го помириша.
Съжалявам, капитан...
Никога повече не спи след звънеца ми!
Чу ли ме, Дженкин? - Да, капитане.
Това е добре.
Добре, излез навън. Давай. Хайде.
Не, стой там.
Погледни ме като ти говоря.
Моля те. Това е синът ми.
Погледни ме, като ти говоря! Стой там!
Моля те... - Не се движи!
Моля те. Това е на сина ми.
Разрешено ми е да имам снимка.
Не не. Не, не...
Не ги пипайте!
Не ме докосвай! - На колене!
Не не! Не! - Млъкни!
Те са мои! Те са мои!
Те са мои!
Те са мои! Фашисти!
Фашисти! Те са мои, фашисти!
Не ги пипайте! Те са мои!
Те са мои!
Не го прави! Не го прави! Те са мои!
Те са мои! - Млъкни!
Те са мои! Те са мои!
Тея лайна ли четеш! А?
Хей! Дженкин! Тук!
Те са мои! Те са мои!
Без повече от тези лайна. Ясно ли е?
Да, капитане.
Никога няма да разбера защо се обграждате
с тези глупави снимки.
Пропуснали сте посещение, чувам. Вярно ли е?
Да, капитане. Заболяване.
О, така са ти казали.
Хм?
Какво е това?
Това е...
Това е... това е за... снимки, капитане.
Невероятно глупава идея.
Падаш си домакиня, нали?
Достатъчно.
Има нещо.
Има нещо, и ще го намеря.
Сега, почисти целия този боклук.
Още един?
Добре, да вървим.
Зарових нервите си толкова дълбоко, колкото е възможно.
Но каквото влезе трябва да излезе
И нощните панически атаки загрубяха
с течение на дните.
Въпреки това, всяка пречка представя нови начин да видим нещата.
Целият затвор стана скривалище.
Библиотеки.
Пукнатини в стената.
Кофи пълни със сапун.
Станаха агенти на свободата.
И когато една врата се затвори,
друга се отвори.
Много от тях с ключове което бях направил.
Свободата е много проста идея.
Затова може да се загуби толкова лесно.
Ден 404-ти
Така.
Тук има проблем.
Боли като го докосваш.
Отиваме в моят кабинет. Трябва да се вади.
Не отново, по дяволите!
Стой!
Логи! Електрическата врата!
Стоим тук!
Логи! Отвори вратата! Натисни бутона!
Отвори проклетата врата! Логи! Събуди се!
Много добре!
Мърдай!
О, мамка му! Изправи се!
През последните месеци, създадохме 39 ключа
за 15 отделни врати в този затвор.
Преместихме се от нашите клетки до коридора
надолу при администрацията
404 дни незабелязано.
Искаме да споделим това с вас.
Защо не дойдете?
Ти го каза - строят оръжейна кула.
Още не работи. - Мислиш ли?
Слушай, тичайки наоколо
и оцеляването там са много различни неща.
Не идваме с вас защото няма къде да отидем.
Можем да отидем в Мозамбик и оттам до Танзания.
Не ни слушаш.
Достатъчно чух
Проявете уважение! - Защо?
Достатъчно! Предлагам ви...
А ти, всички знаем решението ти
да захвърлиш всичко зад затворнически решетки.
Не сме съгласни. - Да те следваме ли?
Следвайте съвестта си. - Ти ли си моята съвест?
Да. Ако трябва.
Дори мисълта за бягство е договор с дявол.
Ти знаеш това!
Едно по едно, това правителство разбива
всичко, за което се борим,
и нашето бездействие е съучастие!
С всеки ден тук, оправдаваме този режим.
Може би не всички бели африканци са еднакви?
Само говорите. Не действате.
Ей, добре! Добре!
Неуважителен кучи син!
На кого говориш, момче!
Знам точно с кого говоря.
О, така ли? - Да, така!
Бездействие? Кажи го на Мандела! Или Сисулу!
Или на някой от Ривония! Направихме всичко, по силите си през 64-та!
Горд съм, че стоях до моите братя на остров Робен!
Арестувани заедно, осъдени заедно,
и ако трябва, ще умрем заедно.
Това са глупости!
Биха избягали, всичките!
Само че не могат, защото нямат това оръжие, което имаме.
Това, което имаме, е единството.
Ще ни разпитват,
може би измъчват с месеци,
дори години заради вас.
Затова елате с нас.
Удвоете присъдите си,
но не идваме с вас.
И не смейте да идвате
и да ми казвате как стоят нещата!
В затвора съм от преди апартейдът!
Трябваше да гледам децата ми как растат
през това малко прозорче на затвора.
15 години от четири доживотни.
Не става по-лесно.
Но семето трябва да се посее
преди да се насладите на плодовете на дървото.
Това е цената която трябва да платим.
Вместо да бягаш. - Не бягаме.
Тогава остани. Бий се. - Така се борим.
Можем да си тръгнем довечера.
Ако те хванат?
Като ни хванат...
..можете да се върнете от мъртвите
за тези братя за които говориш
Но вие няма да го направите.
Ще преглеждате този момент
и ще съжалявате за решението до края на живота си.
Хайде. Опитахме.
Весела Коледа.
И на теб.
Влез.
По дяволите!
Мисля, че е твърде късно
да спреш зъбите ти да падат, нали?
Или по-скоро да търгуваш с онези черни горили.
Махнете ги! Сега!
Добре, фея на зъбките. Вън!
Излезте от килията ми. Излез!
Абсурдно!
Губя времето си тук, момче!
Благодаря на Бога!
Плаче като малко момиченце.
Успех, момчета.
Не е късно да дойдеш.
Бъдете сигурни, че ще се изясните. Чувате ли ме?
Хайде, Хайде хайде.
Как ще намеря нещо тук?
Изчакайте.
Какво е това?
Отивай. Давай, давай.
Къде е скобата? Скобата?
Къде е? - Трябва да е тук.
Просто го дръж!
Сър! Сър! Елате!
Сър! Сър!
Сър!
Сър! Сър!
Добре, добре! Достатъчно!
Спри се. - Какво?
Трябва да се върна. Трябва да се върна.
Защо? - За зумера.
Звукът на електрическата врата.
Браво.
Да!
Хайде!
Хайде, хайде, ела, ела.
Добре.
Хайде, хайде, хайде.
Добре. Да вървим.
Добре. Ключ за работилницата.
Кръгъл връх.
Ключът на работилницата.
Стаята за посетители. Тя е с кръгъл връх.
Не, не е. Не се нуждаем в момента.
Това е кръгъл връх. - Момчета! Опитайте и двата.
Не.
Виждаш ли?
Благодаря ти.
Добре. Продължавай, давай.
Махни се от пътя ми.
Хайде хайде. Ела ела.
Трябва да го натиснеш докрай, скъпи.
Портите са широко отворени.
Можете да видите улицата.
Успяхме.
Боже мой.
Никога няма да забравя този момент.
Добре. - Добре, добре.
Следващия.
Докрай нали? - Да!
Да, натискам го целия.
Просто ми дай още един.
Нямам.
Това е последният, който имаме.
Какво ще правим? - Трябва да се върнем.
Назад? Застреляй ме.
Е, нямаме друг избор!
Ей, момчета, изчакайте. Добре, чакайте.
Да, може би.
Какво? - Длето.
Какво става? Какво правиш?
Не!
Не! Не! Спри се! Спри се!
Леонард!
Ще ни хванат!
И ще знаят че го направихме!
Отвертка. Трябва да вляза по-дълбоко.
Чува се от коридора!
Дай да погледна.
Виждаш ли? Става.
Наближаваме.
Добре, да. Дайте ми отвертката.
Хайде, продължавай.
Стой. Стой.
Добре, добре. Достатъчно е.
Готово.
Да тръгваме.
Добре.
Да, аз. - Добре.
Не не не. Чакай.
Какво...?
Да тръгваме.
Момчета, просто искам да ви кажа, няма...
Тим, просто отвори проклетата врата!
Не! Не! Изчакайте! Не!
Точно така.
Виждаш ли?
О, човече. - Нека да видя.
Добре, той отива...
..напред...
Давай, давай.
Картата. Дайте ми картата.
Движи се.
Давай.
Добре. Добре. - Отивам. Хайде.
Трима за Йоханесбург.
Белите таксита са там.
Не, всичко е наред.
Хайде, хайде, хайде.
Добре.
Ключалката не работи.
Аз ли не знам.
Хайде.
Влизай. Влез.
Станете, дами!
Станете горе, момичета!
Добро утро, дядо. - Добро утро, сър.
Ставай! - Добро утро, сър.
Сър?
Хей! Ставай!
Хей!
Мамка му! О, мамка му!
Не...
Не.
Пусни алармата. Алармата!
Леле...
Успяхме!
Ние го направихме.
Започна най-голямото преследване на хора в Африканската история.
Пресякоха границите на Мозамбик, Танзания и така до Лондон,
където се присъединиха към АНЦ и продължиха борбата с апартейда.
Бяха бегълци докато не ги помилваха през 1991г.
След 22 години в затвора Денис Голдберг бе освободен през 1985 и се събра със семейството си
Приятелката на Тим, Дафне, бе в ареста 9 дни след бягството им.
Тим не я видя повече...
Глобалната борба срещу репресията и несправедливостта доведе до края на Апартейда през 1992
През 1994 Нелсън Мандела бе избран за президент на Южна Африка.
Бягство от Претория