Превод - Ростислав Кирилов Yavka.net
Елате, деца и чуйте, история, която ще ви даде поука.
Поука, която някой ден, може да спаси живота ви.
Елате по-близо и ме слушайте внимателно.
Това е история за красиво дете с розова шапчица.
Раждането й било дар за родителите й
във времена на страдания и град.
Всички селяни се съгласили, че тя е най-красивото дете.
Застигнало я болест, било предсказано,
че първата й зима, ще се окаже и последна.
Баща й не можел да гледа безучастно,
разнесли се слухове за чародейка,
със силата да излекува всяка болест.
От баща й се искало да е смел, да се довели на тъмнината.
Бил смел и го сторил.
След като отнела болестта, чародейката оставила дар.
Детето получило дарбата на ясновидството.
Всички поискали от нея да погледне в бъдещето им,
но след това, никой не пожелал да чуе какво е видяла.
Защото това е горчивият край,
който ще ги застигне.
Самата тя се уверила в това.
След време се разбрало...
...че имала и други дарби.
Тя нямало да пощади никого.
Дори баща си, който заради нея, жертвал много.
Било наредено детето да се върне в тъмнината, създала я.
Скрили я дълбоко в гората, сама,
с никого, с когото да си играе.
Намерила начин да си намери приятели.
Деца, пазете се от подаръците.
Внимавайте с тези, които ви ги предлагат.
Внимавайте с тези, които се радват, получавайки ги.
Гретел и Хензел
Приказките влизат в ума ви по забавен начин.
Не си спомням кога за първи път чух историята за,
красивото дете, с розовата шапчица.
Все едно винаги съм я знаела.
Чудя се как някои успява да създаде своя приказка.
Дори и аз да го искам...
Човек трябва да премине през доста неприятностти.
Тогава се появява и принца, който ще те събуди.
Не виждам никакви принцове наоколо...
А само малкият ми брат, следващ ме навсякъде,
споделяйки всичко заедно.
Поне е мой. - Защо си облякла това?
Имам среща с Джон Стрип. Както и жена му, ако има.
Трябва му помощница.
Защо устните ти имат странен цвят?
Добре.
Ако видя торта, първо на теб ще кажа.
Разбра ли?
Можеш ли да четеш?
Не, но мога да готвя и пера.
Баща ти фермер ли е? - Да, беше.
Получава заслужена почивка.
Майка ми е сама, прави, каквото може.
Трябва да внимава, докато страшният мор приключи.
Казват, че земята е прокълната.
Прокълната само с невежието на хората, както всичко останало.
Цялата система е глупава.
Държим реколтата на нечий епископ, а не може да храним...
Ще бъде добре, ако внимаваш какво приказваш.
Да, господине.
Ще направиш ли нещо за един беден старец?
Наричай ме "милорд".
Добре...милорд.
Добро момиче. Гостите ни предпочитат така.
Искам да те попитам нещо. Девствена ли сте?
Моля да ме извините? - Моли се, колкото искаш,
но въпросът ми остава. Ти...
Непокътната ли си?
Какво щеше да стане, ако го бях ударила?
Какво щеше да стане с гордостта ми?
Дали щях да почувствам нещо?
Ще те убие ли само, ако се усмихнеш?
Да кажеш просто "благодаря"?
Не му трябваше помощница.
Не може да останеш тук, Гретел. - Защо?
Няма достатъчно място.
Мястото е препълнено, с духове.
Гладни духове, от миналото.
Баща ти стои точно тук.
Моят дух също ще заеме мястото до него.
Не говори така. - Отиди в манастира, с брат си.
Влез в обувките на монахините, моли се да те вземат.
Няма да приемат Хензел в манастира.
Няма да се моля да ме приемат. - Може да започнете,
да копаете малките си гробове.
Гретел.
Когато с брат си вземете лопатите...
Изкопайте дупка и за мама.
Изчезни!
Или ще те нарежа на малки парченца.
Измъкнах брат си от леглото,
и заедно избягахме от единственият дом, който имахме.
Вратата се затръшна зад нас, отваряйки големият свят пред нас...
Като чудовище.
Трябваше да останеш при мъжа в къщата.
Не говори за неща, които не знаеш.
Защо го правиш? - Не правя нищо. Не съм часовник.
Създаваш проблеми. Можеше да имаш собствена стая.
Можеше да ядеш торта.
Не ти се дава нищо, без да ти се поиска нещо в замяна.
Кога ще се върнем при майка ни?
Помниш ли вдовицата, Хейс, който даваше яйца
на татко, преди да й се разболеят кокошките?
Живее точно там. Може да ни подслони.
Как виждаш толкова надалеч?
Не е нужно да виждам неща, които знам къде се намират.
Сигурна ли си, че тук живее жена?
Сигурна съм, че жена е живяла тук.
Не мирише все едно жена да е била тук.
Тихо. Радвам се за покрива над главите ни.
Не е особено удобно. Хайде, ела.
Дали майка е добре?
Ще е добре, докато и ние сме добре.
Гретел, ще се справим ли?
Щом съм до теб, да.
Братко!
Гретел, помогни ми! Махни го от мен!
Сигурно се шегуваш.
Сигурно сте изгонени от дома си.
Отпратили са ви само с дрехите върху гърба ви,
които не са много. - Имам брадва.
Добре я криеш, младежо.
Държа я у дома. - Тихо.
Ще се радвам да ви съпроводя до горските обитатели.
Добри хора са. Давате храна, ако я заслужите.
Ще получиш нова брадва, ще ти покажат как да работиш с нея.
Ти, момиче, ще научиш повече за билките.
Няма да получите нищо по-добро.
Как да ви се отплатим за вечерята?
Ако не бяхме ние, вие щяхте да се нахраните.
И без това не обичам заешко. - Какво искате от нас?
Нямате нищо, което желая.
"Добротата е достатъчна награда.
Жестокост е само нанесена рана.
Нечестивите си изкарват прехраната чрез измама,
но този, който си служи с правдата, събира истинската реколта.
Този, който върши добро, ще живее добре.
Този, който сее зло, ще умре."
Всички умират. - Разбира се, но не точно сега.
Нахранете се, и може да се изкъпете.
Момчето е мръсно, щеше да мине за тор,
ако не беше бялото на очите му.
Да се доверим ли на човек, появил се, когато се нуждаем от него?
Или ни лъже и чака, за да се увие около нас като змия.
Вървете на запад два дни и две нощи.
Вървете по маршрута, който начертах, и ще откриете това, което търсите.
Отклоните ли се от него, ще срещнете вълци.
Ако се случи, говорете им. Те са красиви и обаятелни,
но не са добри в приказките.
Защо не останахме с ловеца?
Ако е искал деца, щеше да си направи собствени.
Да си "направи"? От какво? - Всичко ли да ти обяснявам?
Майка ни не ни е "правила". Донесли са ни птици, през прозореца.
Прави си, Хензел. Колко глупава съм била...
Приключи ли? - Да, и още съм гладен.
Това се получава, когато ядеш много.
Спомняш ли си татко?
Не, не много добре.
Разкажи ми приказката отново. За красивото дете,
с розова шапчица... - Не сега.
Страшна е и ще започнат да ти се привиждат неща.
Някои от тях може да се окажат истински.
Не ме плаши. Помага ми да заспя.
Гретел, страх ме е..
Навън няма нищо и никого.
Гретел.
Опитвала съм да обясня на майка си,
че виждам неща, все едно сънувам, докато съм будна.
Казваше ми да ги запазя за себе си,
и че малките момиченца...
Какво по дяволите правиш? - Упражнявам се за горските.
Ти каза "по дяволите".
Тези упражнения вдигат много шум!
Съжалявам. Гладна съм. - Аз съм по-гладен.
Защото си прасенце. - Ти си по-голямо прасенце.
Прав си, така е.
Какво ще ядем?
Гретел?
Гретел, умирам от глад.
Приличат ми на гъби. - Да, но са различни.
Тази може да е отровна. - Как да разберем?
Може да ги попитаме.
Дойдохме и ще се радваме да се запознаем.
Гладувахме твърде дълго.
Ще бъда напълно откровена и честна, обмисляме си,
много сериозно, да вечеряме с вас.
Моля ви, кажете ми, отровни ли сте или не?
Какво казаха?
Странно е, но мисля, че казаха "Изяжте ни".
Последвай ме.
Ела и ме намери.
Последвай ме, сестро.
Гретел, това там ли е?
Ако не е, и ни не сме.
Надушваш ли?
Гретел, мирише на торта!
Пусни ме! Гретел, мирише на торта,
не мога да устоя.
Гретел, трябва ми храна.
Стой така, че да те виждам. - Имат пързалка.
Но не виждам деца. - Мирише на бекон.
Погледни през прозореца.
Е? Какво е?
Раят.
Какво?
Гретел, ела да видиш!
Хензел!
Братко!
Ти трябва да си сестрата, за която ми разказаха.
Внимавай с това, миличка.
Не започвай нещо, което не можеш да приключиш.
Не сме искали да крадем от вас, госпожо.
"Госпожо"? Мислите, че съм омъжена?
Виждаш ли тежест с окови на крака ми?
Как дойдохте в горите ми, стигайки до тук.
Майка ни преживя тежки времена.
Майките винаги минават през трудни моменти.
Сестра ми не иска да отидем в манастира.
Млъкни. - Манастирът не е място,
за момиче с такъв нрав, дори и да се опитва да го скрие.
Гости ли очаквате? - Гости? Предпочитам хлебарки.
Проверявам за въшки, преди да си сложите главите на възглавниците.
Чисти сте.
Сега, яжте. И почивайте.
Леглата ви са приготвени. - Благодарим ви.
Няма да се застояваме, скоро ще си тръгнем по пътя.
Мляко, полезно е за костите.
Да поставим кичура тук.
Ям повече, отколкото мога.
Устата ти е прекалено голяма.
Майка ми ме уби.
Майка ми е изяде.
Колко красива птичка съм...
- Не!
Закуска.
Не искаш ли месо, скъпа? - Не, благодаря ви.
Тя се храни със зеленчуци, а аз ям месо, за да стана силен.
И тя ще стане силна. Точно като вол,
дърпащ каруца, върху която стои дебел мъж.
Ще трябва да измета. - Може ли да ви помогна?
Защо, скъпа? - В благодарност за щедростта ви,
ви предлагам аз да спя на земята.
Това е нещо ново. - Мога да готвя и пера,
да оправям леглата, да се грижа за животни.
Аз мога да сека дървета. - Ще се научи.
Не наемам деца, но предложението е примамливо.
Само докато не си намерим нещо постоянно.
Ще работим за горските. - Изглежда, че горските,
ще почакат още малко.
Намерих си помощници.
Плъзгащата се врата, отдясно.
Лай и оцет от този рафт. Сапун от мас, от там.
Вдигаш острието високо, и го сваляш бавно.
Много добре. Когато приключиш с това,
може да се заемеш с другите в бараката.
Колко си красив...
Няма причина да кихаш.
Дори от жегата, може да настинеш, заради потта.
Нека ти покажа нещо.
Корен от женско биле, чесън, невен,
гъби, лишеи, равнец, млечица и котешки нокът.
Заповядай. - Какво?
Изпий го. - Аз не...
Утре ще бъдеш по-добре. Ако не утре, то скоро.
Във всеки случай, ще трябва да направиш първата крачка.
Мирише на потен пазач, пред портите на замък.
Спри на портите, или виж какво се крие вътре.
Ти идваш с мен!
Глупаво дърво.
Ще се справиш.
Кралят се страхува, и така трябва да е.
Защото кралицата, може да прави каквото си пожелае.
Гретел, гола е.
Ти си на ход.
Задава се буря. - Напротив.
Мълчи. - Бях навън цял ден.
Нямаше дъждовни облаци, знам как изглеждат.
За всеки случай, ти донесох брадвата, за да се чувстваш в безопасност.
От къде знаеш? - Жените често зная неща,
които другите не знаят. Нали, Гретел?
Гретел не е жена. Така ли? Не е ли?
Какво е? Змия? Жаба?
Прасе?
Не ни гледай.
Не ни поглеждай.
Долу, в дупката ни, в земята.
Тук остаряхме.
Не ни гледай.
Не ни поглеждай. Долу, в земята.
Тук остаряхме.
Don't look at us.
Не ни поглеждай.
Дали сънищата са в резултат, от преяждането ми преди да заспа?
Имат ли някакво послание? Предупреждение?
Пропуснах ли шанса да се вслушам в себе си?
Ще е разумно, ако си тръгнем. - Какво?
Да си тръгнем? - Да.
Ще продължим към горските, както планувахме.
Намерихме работа тук. Може би забеляза и храната.
Има нещо нередно. - Но е толкова приятно.
Кажи ми какво се крие зад това.
Тук има лоши неща. - Какви?
Изобилието за едни. - Какво значи това?
"Прекалено много". Има прекалено много, а това не е хубаво.
Къде са животните? Откъде взима млякото?
Как си набавя продуктите за всичките тези торти?
В къщата има души, в капан, или под къщата.
Защо винаги откриваш проблемите?
Нещо зад или под? Нещо скрито?
Защото това е големият, лош свят.
Сега сме в безопасност. Не искаше ли това?
Утре може да отида за продукти.
Майка казва, че имам набито око за качественото.
Не е нужно.
Сливите може да се съхраняват само три дни, след като се наберат.
Шунката е не осолена. Трябва да се развали.
Но още не е.
Да!
Хензел, Гретел.
Парцалът е стар, нали? Не продължавай с него.
Ще намериш друг в килера. Най-отзад.
Като я откриеш, ще ти покажа нещо.
Гласът в главата ти казва: "Отиди в бараката".
Ще намериш наточени триони, за костите на мъртвите.
Гласът в главата ти казва: "Отиди в бараката".
Ще намериш наточени триони, за костите на мъртвите.
Какво се храни със зъбите си, но никога не се чувства сито?
Сънуваш ли? - Понякога.
Понякога дори не мигвам. - Будиш се, слушайки гората?
Добре.
Въздухът се завихря тъй силно.
Човек трябва само да протегне ръка и ще го изскубне.
Това е твоята сила, да видиш скритото, да се докоснеш до него.
Слабият ум вярва само на това, което може да види.
Издълбава малко квадратче, чака да се вземе
никога не се чуди какво управлява съдбата му.
Ние сме господари на собствената си съдба, нали?
Тези като нас, комуникират с Великата.
Тя ни дава семената на изобилието, а те растат в нашата градина.
Когато пораснат, започваме да раздаваме справедливост.
Говориш в множествено число, аз не съм се съгласила с нищо.
Не е важно дали си съгласна. То е вътре в теб.
Може да не го будиш... Или да му позволиш да се разкрие.
А, сега, мехлемът.
Харесва ти.
Кажи й какво да прави. - Да й "кажа"?
И преди си разговаряла с предмети.
Какво може да прави? - Много повече от стоенето на пода.
В крайна сметка реши да я събудиш. - Но как...
Мисли малко, знай много. Давай.
Чака своя господар.
Костите на мъртвите.
Хайде още една хапка. - Не искам повече.
Дори и да ме нападне, не бих искал повече.
Това е любимото ти, шампионе. Сложих доста глазура.
Ще бъде тук и утре, както и слънцето,
и с още по-малко обяснение. - Държиш се грубо.
Сега си изяж храната.
Какво правихте цял ден? - Обучаваше ме.
На неща, които ще спасят живота ми.
Тя не ти е майка. - Прав си, не е.
Има на какво да ме научи.
Не би разбрал. Има много дарове.
Винаги си казвала, че на света няма дарове.
"Нищо не се взима, без да се вземе нещо в замяна."
Какво взима тя в замяна?
Страхувам се, искам у дома.
Искам при мама. - Там няма нищо.
А даровете? Забрави ли?
Забрави ли да се страхуваш от даровете?
Не съм? - А историята?
"Преди много време се родило момиче."
Не започва така. - "Всички се съгласили,
че тя е най-красивото дете" - Затвори си устата.
"Тя била дарена с подаръка на..."
Млъкни, момче. Или ще напиша собствената си история.
Гретел? - Искаш да си вървиш?
Нека ти покажа как.
Гретел! Не ме оставяй
Гретел!
Последвай ме.
Може би беше само кошмар.
Наистина исках да се отърва от него.
Не трябваше да го отпращам вечерта, сам.
Хензел?
Той недоумява, обвинявайки силата на дърветата,
за собствената му слабост. - Той е дете.
Дори и малкото камъче затруднява пътуването,
когато влезе в обувката ти.
Той е бил тежест.
От снощи си свободна. - Така ли?
Не си ли?
Не си му майка.
Не си спомняш последният път, когато не знаеше,
къде може да е момчето ти.
Не трябва да е сам - Може би не.
Но ти трябва да бъдеш сама.
Ще си лягам, след изгрев слънце, ще потърся брат си.
Отличен план.
Няма да спя спокойно.
Ще ми приготвиш ли нещо, да ми помогне със съня?
Ще оправя съня ти. Винаги се получава.
Ще спиш като бебе...
Както бебето спи в обятията на майка си.
Добре. Благодаря ти.
Внимавай с отварата за сън.
Една грешна съставка, и ще получиш различен резултат.
Супа от кошмари.
Лека нощ.
Хайде, това място не е за теб.
Погледни ме.
Няма значение дали е било сън или е било истинско.
Ужасът, който видях под къщата, беше
доказателство, за това, което знаех.
Трябваше да се успокоя и да се играя роля,
докато не я надхитря. - Как изкара нощта?
Усети ли вятъра, идващ от хълмовете, тракащ по прозорците?
Явно не съм.
Това е резултат от отварата.
Видя ли, че има прясно мляко?
Да.
Вкусно е.
Следа от малкия беглец? - Не, никаква.
Ще огледам. - Отиваш ли някъде?
Природата не ме вика често, но когато го прави, аз отговарям.
Ще наглеждаш ли чайника?
Искам да има чай, като се върна. Ще ме сгрее.
Остави храната, може да хапна нещо по-късно.
Нека денят, в който се преродиш, бъде благословен.
Може би е за добро, че Хензел не е с нас.
Така ли? - Скоро ще се страхува от теб,
както всички мъже, ако са умни.
Страхът често се превръща в омраза.
По-добре да те помни така, отколкото да се правиш на другиго.
След всичко показано, ще стана ли силна?
Да.
Ще имам ли господство над всичко? - Почти всичко.
Трябва да приемем слабостите си.
Ти имаш ли? Уязвима ли си? - Само това, което ми беше отнето.
Само това, което ще бъде отнето от теб.
За теб това ще бъде отрова.
Приеми я, отдай се на отровата.
Да приема отровата?
Как иначе ще придобиеш имунитет?
Хубавото на отровата е, че нищо друго на света,
няма по-сладък вкус.
Какво направи с брат ми? - Преместих го от пътя ти.
Само него си имам.
Повтори го и ще превърна езика ти в цвете,
за да ти напомня за глупавите постъпки.
Или може просто да следваш пътя си.
Прави, каквото искаш с мен, но само го пусни.
Не мога. - Защо?
Защото момчето е твоята отрова.
Остана само да стане вкусен.
Не можеш. - Скъпа, не си спомням времена,
в които ме е било грижа какво правя.
Завиждам ти, стоиш на прага на бъдещето си,
с всичко пред теб.
Да бъдеш отново млада.
Това е баланса. Възхищавам се.
Но ме прави любопитна, чудейки се,
защо ме караш да заспя, след като имаме толкова работа.
Няма да направя нищо, което ме караш.
Не съм като теб. - Направени сме от едно,
от една и съща кал.
Иначе как разбра историята ми, без да ти я разказвам?
Историята ти? - Дарени сме с една и съща дарба,
една и съща магия...
Както тя, с червената си шапчица.
Откъде знаеш...
Знам, че харесваш тази история,
но ти е разказвана грешно.
Истина е, тя е била най-красивото дете,
всички го знаели. В душата си,
тя била изгнила до корените, и сладка, като оцет.
Независимо, че я мразих, аз й бях майка.
Тя ми отне всичко.
Щеше да унищожи и мен, ако не бях се отървала от нея.
Върнах я в тъмнината, от която беше създадена,
и си помислих, че това е края.
Грешала съм. Тя остана с мен.
В мислите и сънищата ми, атакувайки ме като сянка,
обещавайки да вкуся от силите й.
Трябваше само да бъда смела, да се доверя да тъмнината.
Бях смела, и го направих.
Отървах се от всички пречки. Разчистих пътя си.
Изядох децата си.
Бях толкова гладна, дори не осъзнавах,
че приемах силите си чрез тях.
Забързах стареенето, за да изглеждам мила и слаба.
Построих къща, с подходящи кухня и трапезария.
Дадох имена на някои от тях.
Томас и Изабела, скъпия Уилиям,
безценната Елизабет, Хари и Сара,
Поул и Кейт.
Сега само за теб, Хензел.
Отърви се от него, освободи силите си.
Симпатично момче. Сладък, пухкав и честен.
Къде е той? Къде е брат ми?
Ще останеш ли? Кой знае, може да ти хареса.
Надявам се да си гладна.
Време е да си лягаш, скъпи.
Целуни сестра си за лека нощ.
Братко, чуй ме.
Знам, че си там. Ще те измъкна. Отново ще видиш лицето ми.
Това е любимото ми обещание към теб.
Достатъчно. Лягай си.
Добро момче.
Какъв свят...
Хензел, почакай.
Хензел!
Гретел. - Тихо.
Добре си. Ще бъдеш, докато съм с теб.
Какво ще правим с нея? - Вече не живее тук.
Гретел, уплашена си.
От какво?
От света?
Не... единствено от себе си.
Винаги ще бъдеш част от мен.
Винаги си носил част от мен, хубава част.
Ще си отиде с теб, когато заминеш.
Когато замина? Без теб?
Да.
Нашата история се разделя, поемаме по различни пътища.
Твоята ще те отведе до търсеното.
Моят ще ме пренесе.
Казах му да се грижи за теб.
Ще те отведе по безопасен път.
Гретел, ще се видим отново.
Къде ме води той?
Да го отпратя не беше трудно.
Ако намери пътя си, не мога да му попреча,
както той не може да попречи на мен.
Тя беше права поне за това.
Нека напише своя история, нека намери кураж да я изживее...
Както сега аз ще изживея своята история.
Имам собствена сила да подхранвам.
Ще я развия, за да знам какво да правя с нея.
Изборът е мой.
Мога да го подхранвам с тъмнина, или със светлина.
Погледнах, видях и разбрах.
Нямаше я и пожарът угасна, те са свободни...
Ще намерят мир.
Аз бях свободна.
Да си вървя, да не поглеждам назад,
или да остана и да построя нещо ново,
върху всичко, което е било разрушено.
Пътят ми щеше да се разкрие, искаше се само да съм смела,
да се доверя на себе си.
Аз съм смела. И се доверих на себе си.
Превод - Ростислав Кирилов Yavka.net