Историята е истината, която искат да запомните,
легендите са истината, която ви налагат,
митовете са истината, която искат да забравите.
Във всичко има истина.
Аз съм мъртъв.
Мъртъв съм. Поне така си мисля.
Убит на бойното поле, последното, което помня.
И сега съм тук, сред звездите,
принуден да ви наблюдавам,
да наблюдавам сътворението,
да наблюдавам края,
да наблюдавам всичко.
Времето е едновременно без значение, безкрайно и бавно.
Времето минава твърде бързо, когато сте живи, нали?
Но вие не можете да ме чуете.
Никой не може. Аз съм сам.
Когато умреш, си сам,
сам, но не и със спомените си.
Те са изчезнали. Е, почти.
Остават три, само три, и започват да ви побъркват.
Толкова много неща ми се иска да бях казал,
толкова много неща ми се иска да бях сторил,
все още имам толкова много въпроси.
А само мога да гледам.
Да гледам как властимащите причиняват болка.
Да гледам как любимите ми хора допускат грешки.
Да гледам какво правят и в какво са се превърнали.
Да гледам.
ГИЛДИЯТА НА УБИЙЦИТЕ
Опитахме да се борим с тях с мрежи.
Опитахме да се борим с тях с кораби.
Последната ни атака бе откъм брега.
Загубихме цялата си армия.
Може да го назовеш безразсъдно,
но те бяха пожертвани за по-висше благо,
защото въпреки поражението там, ние тук сме в безопасност.
Войната ни дари тази сигурност.
Времето е било благосклонно.
Нивята ни са готови за жътва.
Мнозина от записалите се за войната работеха на нивята.
Да, те ще бъдат заменени от новата ми временна стража.
Какво?
Може да съм победен,
да съм загубил търговския си флот, но далеч не сме беззащитни.
Сключих споразумение
с тази далечна страна
да предостави стражи за града и да помагат в нивята.
И тези чужденци са под ваше командване?
Да, така да кажем.
Знаеш ли какво ни е опазило от гражданска война?
Стената?
Не.
Вие, Пазителите.
Хората разчитат на вас за законност и ред.
Благодаря ви, сър. - А сега се нуждаем от вас
повече от всякога.
Има недоволство и то ще се засили, когато повишим данъците.
Но сър...
Замяната на армията ни ще струва скъпо. Носят се слухове за орки.
Орки? - Запази вестта за себе си,
но бъди нащрек за тях.
Времената са необичайни.
Вярвам, че само силните и находчивите ще оцелеят.
Разчитаме на теб, пазител Бърел.
Бъди гостоприемен към чуждестранните ни приятели
и не ги безпокой.
Докато телата на загиналите ни се връщат в града,
емоциите ще бъдат крехки.
Върви си.
Спри, разбойнико. Открадна го, нали?
Може и да си се измъквал с откраднато в Бакуотър Таун,
но тук сме в Илиада и такива неща не се толерират.
Така ли? - Да.
И какво ще сториш? - Каквото вести Гилдията на пекарите.
Око за пай.
Пай за око. - Нима?
Ще ме срежеш заради кражба на пай?
Няма да те срежа.
Познавам такива като теб. Изглеждат силни,
но се пречупват така лесно, както гоблинът пречупва бастун.
Няма да ме срежеш.
Прав си. Няма да те срежа.
Виждаш ли? Познавам хората.
Ти си твърде...
Месарите срязват, а ние пекарите отрязваме.
Навярно мислеше, че ще се пенсионираш по-рано.
Още имам доста години пред себе си, а?
Изглеждайте спретнати. Никой няма да проверява новата стража.
Вие не ги безпокоите. И те няма да ви безпокоят.
Дръжте очите си отворени за гоблини.
Не става дума за гоблините.
Новите временни стражи ме плашат.
Ще свикнем с тях.
Пристига ковчег, проверете дали няма гоблини.
Не бива да нарушаваме покоя на мъртвите.
Преди две луни открихме гоблини, скрити в ковчези.
Най-добре е да проверим. - Добре казано, пазител Атуел.
Седни, ако обичаш, и остави оръжието си до вратата.
Това е първият ти път.
Защо питаш? - Не беше въпрос.
Е, вече изпълняваш ролята си.
Да, наистина.
Как ще започнем? - Вече започнахме.
Какво е това?
Градински чай.
Изглежда иронично.
Градински чай ли е?
Харесвам аромата му.
Помага ми да се съсредоточа.
Сега и ти трябва да се съсредоточиш.
Погледни ме в дясното око.
И дишай.
Светът се движи в ритъма на драконови криле.
Ако можеш да поискаш много,
всички ще преживеят това, което животът им поднесе,
защото цената е заплатена.
Сега споделям мъдрост с младежта.
Дръж нервите си под контрол.
Това е подмяна, древна като времето, забравена от поколенията.
Удавена от виното на Бакхус.
Но тук, в теб, ти живееш с мъдрост години наред,
но забравяш себе си зад нея с тревогата и сълзите си.
Подмяната е осъществена. Мъдрост за години напред.
Осъществена.
Но не споменах какво искам, имах един въпрос.
Мъдростта не е в поуката, а в знанието, което носи целият живот.
Как се чувстваш? - Уморена.
Изглеждаш чудесно.
Не е зле за 242 години.
Аз променям само по две години наведнъж.
Това е най-лесният път за попълване на знанията.
Това е тялото на 40-годишен човек, идеалната възраст.
А сега, отправи ми своя въпрос.
Уверен съм, че ще открием отговора в архива ми, ако не го тая в себе си.
Искам да знам как гоблините крият миризмата си.
Всеки влязъл нелегално в града, трябва да използва нещо.
Те смърдят.
Усещаш вонята им, преди да ги видиш в гората, когато пътуват заедно.
Но тук...
Отговорът на този въпрос
несъмнено би причинил смъртта на мнозина.
За някои ще е пагубно, но това е цената на знанието.
За такъв мъдрец, ти ме взе за голяма глупачка.
Аз се престорих на невинна.
А ти се върза.
Ти искаше да съм такава.
Е, мъдрецо, договорихме се.
Кажи ми.
Не мислех, че ще ми зададат въпрос,
чийто отговор ще покрие ръцете ми с кръв.
Кръвта ще покрие моите ръце.
Грях, който с охота поемам. Говори.
Смърт.
Отговорът е в смъртта.
Изгарят го ходещите мъртви,
за да скрият вонята на умиращите и покойниците.
Розмарин.
Толкова често гори из целия град, че почти не го забелязваш.
Когато се превърне в масло, силата му е голяма.
Съмнявам се, че би го забелязала.
Свързват смъртта с техния вид толкова, колкото и с вашия.
А сега, върви си.
Няма свидетели, освен виделия кражбата.
Липсват му костите.
Навярно някой го е забелязал. - Какво?
Липсват му костите на ръката.
Кражбата на пай не значи, че може да открадне костите му.
Не съм аз. Взех му само окото.
И половината от главата му. - Той помръдна.
Обсъди това с моята гилдия. - Не, имаме достатъчно бумащина
в момента от твоята гилдия.
Имаме свидетел за кражбата. Случаят остава така.
Но, сър... - За липсващите кости, ще пишем...
Изчезнала собственост? - Да. Много добре.
Връщай се на работа. Може да имаме още въпроси.
А ще получа ли обезщетение за пая?
Не мисля, че той може да те обезщети повече.
Ако обаче настояваш, не можем да те придружим до участъка.
Подай жалба.
Грамотна ли си? Ще се проточи.
Сержант, ще продадем тялото му на знахаря
или да го оставим на крадците?
Ей, внимавай къде вървиш! Какво правиш?
У дома щяхме да го погребем.
Ти избираш. - Не бих искала.
Продай го на знахаря.
Къде отиваме след това? - Към големите скали.
Мълви се, че там се навърта гоблин-аптекар.
Първо обаче, нека се възползваме максимално от престоя си тук.
Искаш ли да си поделим един пай? Тези бяха любимите на сина ми.
Ехо.
- Ехо.
Ехо.
Привет!
Ехо.
Да се спотайваш в сенките е опасно, хлапе.
Не се спотайвах, а се криех. - От кого?
От новата стража. - Те не са опасни.
Опасни са. Те не спят.
А защо промъкваше? - Търсех Ловца на цветя.
Не спят, казваш?
Познаваш ли Ловца на цветя? - Той си тръгна.
Виждам. - Снощи се умълча.
Сутринта каза, че ще отиде до потока, преди да тръгне.
Не каза повече. - Близкият или далечният?
Защо да ти казвам? - А защо не?
Далечният.
За това ще ти дам
един жетон.
Изглеждаш сякаш се нуждаеш от хубава храна.
Всички спят.
Любопитно.
Здравей.
Все още си свързан с живите.
Дори и сега ме избягваш.
Закъсняхме. - Не помагаш казвайки очевидното.
Нито те прави тъй умна, както би искала.
Просто казвам истината. - Не, само вдигаш врява.
Въжето е било намазано с масло. Значи е рибар.
Има кръв по земята.
Значи е имало борба.
Не чувам враните,
значи е имало суматоха, навярно съвсем наскоро.
Това е голям гоблин, значи е бил млад.
Още не е започнал да се свива с възрастта.
Няма следи от търговия, стоки, контрабанда.
Значи е бил ограбен. - Възможно е.
Или това е постановка.
Какво е това? - Улика, че не е грабеж.
Тази кама от скъпоценен камък ли е? - Струва цяло състояние.
Какво мислиш, че причинява?
Острието е грубо.
Допирът му до живо същество ще предизвиква писъци.
Носи се за самозащита, за да предупреждава другите.
Нямах дори възможност да го обрисувам.
Ако не я потърсят до две луни, е твоя. Ще ти е от полза.
На всеки би била от полза.
Магията усеща магическото.
Ако се сблъскаш с магически враг, ще имаш шанс да го нараниш с нея.
Ако се изправя срещу магически враг, ще сторя нещо разумно - ще бягам.
Хайде. - Няма ли да го свалиш?
Това е гоблин! - И?
Ако го доближа, жена ми и децата няма да ме пуснат вкъщи.
Много мразех гоблините.
Да, вонята им.
Свали го, ако искаш.
Не. - Да идем до рибарските лодки.
Трябва лично да се заемеш с разследването.
Кой си ти? Къде съм?
Тук си. Между двата свята.
Аз съм картографът.
Познаваш ме като смъртта.
Аз съм мъртъв. - Почти.
Още не съм решил.
Какво чакаш?
Бях зает, а ти ме мамеше.
Усещам вътрешна празнота и търсене на цел.
Изглеждаш сякаш се готвиш за пътуване.
Посещение от Ловца на гоблини.
Странен ден. - Съвсем нормален.
Репутацията ти расте, ако сега те знаят под друго име.
Така ли?
Преди много години дори се усмихваше, когато поздравяваше хората.
Сега подозирам, че предпочиташ името и миналото ти
да останат загадка.
Полезно е за делата и опростява всичко.
Създаваш безпокойство. Как това е полезно?
Гоблините чуват за теб и бягат от града.
Ловя ги сред природата. - Ловиш ги.
Радвам се да те видя. - И аз теб.
Какво има?
В наши дни е разумно да внимаваш къде стъпваш.
Това звучи като предупреждение.
За някои гоблините струват само злато и сребро.
Плащат ти, за да ги убиеш, но това вреди на печалбите на други.
Много добре се справяш.
Мисля, че по-добре, отколкото градът очакваше.
Няма да се учудя, ако някои наемат хора да те убият.
Имал съм много клиенти в Илиада. Чувал съм много неща.
Много клиенти, които обичат да купуват розмарин?
Това е много разпространена билка. За всякаква употреба и клиенти.
Кой купува твоите най-чисти и добри продукти?
Не говорим приятелски, нали? - Какво имаш предвид?
Започва да прилича на разпит.
Драги ми Ловецо на цветя, започваш да боцкаш.
Предпазлив съм.
Всяка роза има своите бодли. Не се засягай.
Розмаринът няма бодли.
Много добре.
Няма да получиш имена от мен.
Открих, че си затворил магазина.
Няма нито едно листенце наоколо,
а ти си тук и скубеш, сякаш друго не ти остава, и се държиш странно.
Аз съм член на Гилдията на ловците.
Забранено е да се наранява друг член. - Имаш работа с гоблини.
Не, нямам.
Излъжи ме отново и ще ти отрежа езика.
Нямам. Не пряко.
Достатъчно пряко за мен.
Имаш лавандула?
Ако другите търгуват с гоблини, това е тяхно дело.
Не съм отговорен за това.
Живият е по-богат от мъртвия. Не е ли така?
Стига, аз те предупредих да внимаваш.
Без имена, мога да дам само съвети.
Винаги внимавам.
Име.
Не мога да кажа. Тръгнах си.
Значи не би трябвало да е толкова трудно.
А относно това...
Не знам какво става. Но не съм продавал толкова розмарин
откакто за последно настъпи черната смърт.
Гилдиите го съхраняваха.
Всички знаеха какво предстои.
Гилдиите знаят преди народа.
Сега нещо се случва.
Поръчки валяха отвсякъде, едва успявах да смогна.
И сега, сега съм извън играта.
И къде отиваш?
Моля те, остави ме на мира.
Ловците скоро ще се превърнат в плячка.
Значи е подействало?
О, да, действаше до последния момент,
когато се разсея, помагайки на друг на бойното поле.
Ето защо си тук.
Явно е така. - Не съвсем.
Животът и смъртта са отразени в звездите.
Твоята звезда вече я няма.
Като измами мен, ти измами и себе си.
И къде ще отида? - Никъде.
Оставаш тук навеки, в междинното пространство.
Но...
Но имам предложение за теб.
Сега те докосва пепелта от един по-рано приключил живот,
затова миналото се преплита с настоящето,
за да можеш да отпътуваш към отвъдното.
Толкова много мъртви.
Без смелостта ти, навярно нямаше да съм тук.
Вода.
О, колко жажда предизвиква смъртта.
Трябва да те убия. Това е моята мисия.
Гилдията на пазителите на криптата гарантира,
че мъртвец не ще се върне, за да навреди на живите.
За страхливците трябва да сме нащрек.
Преструващите се на мъртви биват пронизани
в сърцето или в окото.
Прави каквото трябва,
но аз не съм страхливец.
Умрях, но не ми се иска да умирам отново.
Така че, може би...
... трябва да те убия.
Или можем да танцуваме.
Страхливец.
Лесна дума, с която да наричаш другите, когато не си в опасност.
Помисли върху това.
Нека да опростим ситуацията.
Трима от вас са яли чесън тази сутрин.
Двама не знаят как да се мият правилно и...
Много си умна.
Така казаха.
"Три арбалета, пет меча, две копия?
Може да не е достатъчно", така казаха.
Добра позиция. - Какво?
Трима стрелци в триъгълник.
Така ли? - Мечовете са наблизо.
Преминала си военно обучение.
Ако те хвана жива, ще получа двойно възнаграждение.
Член съм на Гилдията на ловците. Защитена съм от краля.
Била си член, вече не си.
Явно обичаш да убиваш гоблини, а не да ги ловиш.
Аз служа на града. - Не служиш.
Губернатор Блъдхорн го обяви тази сутрин.
Скоро гоблините ще имат същите права като нас.
Затова сме тук.
Сега си престъпник, с награда за главата ти.
Сутринта си обесила един гоблин до големите скали.
Не беся гоблини. - Я стига.
Запази лъжите си за някой, на когото му пука.
Не можеш да избягаш.
По моя път няма бягство, а само смърт.
Ти може да имаш шанс да оцелееш.
Притискай раната.
А ти, от друга страна...
Разбира се, ще се оправиш.
Трябва да знам кой те е изпратил.
Не й казвай.
Кажи ми, или ще видим колко дълги са червата ти.
Ти си чудовище. - Думи от онзи дето ми устрои засада.
Всички сме чували за делата ти.
За стореното на гоблините, с които се биеш.
Съдия,
вожд на мира и екзекутор - всичко в едно.
Не си по-добра от другите... - Не, не й казвай!
Твърде късно. Ще изгуби съзнание от болката.
Той ще умре. Виждаш ли?
Но ти ще ми кажеш.
От Гилдията на пекарите. - Ти не си от Гилдията на пекарите.
Да. Всички сме от Гилдията на миротворците.
Твоята гилдия е взела пари?
Мислех, че това е под достойнството ви.
Не бяха пари,
помолиха за ескорт от гилдия към гилдия.
Пекарите поискаха да те заведем при тях.
Или са намесени Пазителите.
Вие ме нападнахте. - Не ми ли вярваш?
Провери в торбата.
И в нея ще откриеш пай. Хубав пай.
Аз си запазих моя.
На него е техният знак, виждаш ли?
Плащаха ни с пайове.
По един за всеки.
Серана получи два, понеже уреди сделката.
Чесън.
Мисля, че сега ще изям своя.
Не. Няма да го сториш.
Защо не?
На път си да умреш.
Копието прониза тялото ти.
Докато държеше едната страна, кървеше от другата.
Но ти... - Дадох ти надежда.
Сега ти я отнемам.
Кажи ми име.
Моля те.
Това е ковчег на воин. - Откъде знаеш?
Същият е като този на сина ми.
Последното, което сторихме с жена ми, бе да потвърдим, че е той.
Този е белязан да отиде в Бакуотър Таун.
Прати ли доклад на Гилдията на пазителите на криптата?
Разбира се. Навярно утре ще ме накажат,
след като го прегледат. Или по-лошо.
Ще ни трябва копие. Занеси го в караулното.
Трябва да продължим към Фишър Коув по важни дела.
Стани, когато ти говоря!
Трябваше да го убия. Това е първото правило! Просто...
Всички обучения нямат значение, докато нещо не се случи наистина.
Аз съм отговорна за бягството му. - Да, така е.
Докладвай в караулното.
Мусенето и сълзите няма да помогнат на никого.
Малко грубо постъпи. - Не съвсем.
Не питах, а казвах.
Имаш ли задача, изпълняваш. Просто е.
Така ли?
Аз спазвам моята част от сделката.
Време е и ти да спазиш своята.
Не се влиза лесно при Гилдията на пазителите на криптата.
Защо? - Трябва да узнаеш къде се намират.
Тайнствеността им е легендарна. - Май да. Смъртта крие много тайни.
Нужно е малко време, за да свикнеш с това.
Как да ги открия? Мога да убия някого.
Не можеш, ако не е дошло време да умрат.
Да откриеш току-що умряло тяло не е лесно.
Не те върнах от междинното пространство, защото бе лесно.
Концентрирай се и почувствай привличането на смъртта.
Привличането е навсякъде около теб.
Ще пробудя сетивата ти за това.
Усещам привличането.
Пазителите на криптата се грижат за мястото на смъртта.
Може да успея да ги разпитам. - Добре.
Защо би искал да живееш тук? Тук е студено и мрачно.
Заради търговията.
След дълъг риболовен ден, Фишър Коув позволява на моряците
да съхраняват улова си, за да е свеж за пазара на следващия ден.
Мястото скоро бе застроено.
Много хора се преместиха в пансиони, таверни,
заведения за бързо хранене, а също и бюрокрацията.
Добре е организирано и безопасно, управлява се от Гилдията на морето.
Майка ми говори с носталгия за прословутия Син пазар.
Тези времена са минало.
Разпространено бе пиратството. Добре че се отървахме от него.
Пазител Хотспър загуби дясната си ръка от пиратска фея.
Ужасно.
Ако една гилдия действа добре, е от полза за всички.
Лошо е, когато едни имат твърде много, а други твърде малко.
Гилдията на морето споделя изобилието с всички,
а да си неин член е голяма чест. Не е никак жалко.
От слънцето и луната.
Струва си да издържиш студа, нали?
Това е преход в отвъдното. Наблизо е починал старец.
Духът му е преминал отвъд, отишъл си е бързо, умрял е щастлив.
Винаги първият път е най-труден.
Няма да го почувстваш отново.
И щастието не стихва, спирайки пръстите на смъртта.
Безумие! Колкото по-щастлив си, толкова по-бързо си отиваш.
Много точно казано.
Ето защо медиумите се свързват само с нещастни духове.
Правилно. Аз не използвам такива духове.
Колкото по-дълго останат, толкова по-могъщи могат да станат за тях.
Това не е смъртта, която усети. Тази е друга.
Не съм усетил това.
Някой е откраднал душата й.
Това е погрешно. Много погрешно.
Несъмнено скоро ще дойде Пазител на криптата.
Винаги идват бързо при неочаквани смъртни случаи.
Какво се е случило?
Навярно клетото момиче се е подхлъзнало и е паднало.
Отвисоко е паднало.
Ужасна смърт. Познаваш ли я?
Може би. - Тогава остани тук.
Ще дойдат Пазители на криптата, ще искат да говорят с теб.
Какво й направи? - Нищо.
Пазител, върни това тяло! Ти! Не мърдай оттук.
Пазителите на криптата ще искат да узнаят
как си накарал тялото да побегне.
Втори труп виждам да танцува от идването на зловещите нови стражи.
Не купуват и не говорят с местните, а всеки ден пристигат все повече.
Какво се е случило? - Момичето навярно се е самоубило,
ако не е дошло времето й да умре.
Душата й е била открадната в момента на смъртта й,
а сега духът й е в капан и се опитва да излезе.
Ето защо тялото изпълнява танца на смъртта.
Духът й не може да избяга, докато душата й е още в този свят.
Да, аз го продадох. Ще проверя счетоводната книга.
Много мило от ваша страна. - А защо го отрязахте?
Такова въже изкарва четвърт век.
То е оръжие на убийство.
Няма логика. - Защо?
Това е морско маслено въже. Подходящо за дълги пътувания.
Тежко, но гъвкаво. Не е подходящо за убиване.
Няма нужда да гледам в книгата.
Мога да ви кажа, че е скъпо. И то много.
Е?
Ето го най-отдолу, и... Купено е от гилдия.
Не бива да споделям сведения за покупките на гилдия,
дори и с Пазителите.
Аз трябва да споделя сведения за хора, които доставят оръжия,
използвани при убийство. Не бих искала да го забравя.
Това е 24-дневно спиране на търговията, нали?
Да се разследва Гилдията. - Да. 24 дни.
Изпълнявам задълженията си и то добре.
Не съм си навличал неприятности, откакто напуснах Бакуотър Таун.
Някога. - Ще ти го кажа така, Таскър.
Иди да смазваш въжета,
а аз ще затворя счетоводната ти книга.
Е?
Виждам, че и ти носиш знака на Гилдията на ловците?
Знам, че някои не одобряват идването тук, в Тихия дом.
Само веднъж съм била тук.
Три пъти, ако трябва да съм искрена.
Ловя плъхове.
Искам да оставя следа, като намеря леговищата.
Ако ми отнеме повече от седмица, тогава идвам тук.
Един жетон за истинността на един елемент.
Едва свързвам двата края, ако идвам твърде често.
Но това е вложение в репутацията ми.
Според мен трябва да се плаща по-малко.
Или да е по-евтино за тези от нас, които тепърва започват.
Знаеш ли откъде гадателите черпят сили?
Родени са с тях. Но за сметка на това не чуват.
Казаха ми, че ако имат дете, което чува,
пускат стоножка в ухото му и я оставят да го изяде,
докато светът не замлъкне, за да видят дали има умения.
Това е жестоко. - И повечето нямат.
Но получават работа в Тихия дом. Късметлии.
Не плащат ли висока цена за това?
Заради която заслужават да бъдат уважавани?
Истината е толкова ценна, колкото и смъртоносна.
Смъртоносна ли?
Ти си член на гилдията, нова и млада.
Не усъвършенстваш уменията си, а мамиш.
Изграждаш репутация с лъжи.
Ти позориш себе си и нашата гилдия.
Членове на гилдията не идват тук, освен ако не трябва да разкрият лъжа.
Чух слухове, че Гилдията твърде лесно приема нови членове.
Ти си доказателството.
Наказанието за фалшификация... - Давай. Ти си следващата.
Млъкни.
Знаеш ли какво е наказанието за фалшификация на ловен доклад?
Смърт.
Неслучайно сме най-старата гилдия.
Отстояваме нашите ценности до смърт.
Изрецитирай вероучението.
Където дивото броди и вятърът бушува, никой...
Никой не бива да се отклонява от лова на плячката.
Ти се отклоняваш.
Върни се към своя лов, ловецо на плъхове.
Имаш ли нещо да кажеш?
Трябва да побързаме.
Казаха да говоря с пазител на криптата. Трябва да изчакаме.
Харесва ти да ме караш да чакам, нали?
Истината предстои.
В замяна, разкрий една тайна на останалите.
Завържи пергамента си за въже
и знай, че истината трябва да премине изпитанието.
Не се тревожи, не мога да го прочета.
Но чувствам, че въжето носи щастие.
Вижда истината.
Постави ботуша си на пода.
Добре.
Преди да взема този предмет...
Знай, че истината е всичко, което мога да кажа.
Днес няма да има други думи, а само истината.
Няма други въпроси.
Без спекулации, ще чуеш само истината.
Прокарай ръката си през екрана.
И помисли за въпроса и го формулирай в ума си.
Постави другата си ръка върху предмета.
И нашето трио ще изчака.
И помисли за въпроса. Формирай го в ума си.
За истината, която можем да открием.
Къде пътуваше днес?
Не много далеч.
Носена от един, тя видя изгрева на калдъръма.
Луташе се в сенките,
препускаше из града покрай улица "Уикър".
По улица "Анвил" до една сграда.
Гилдията на пекарите.
Не! Не!
Гилдията на...
Извън града, в гората.
Мъжете напускат града и отиват в гората.
В гората. - Това е твоята истина.
В твоята ръка.
Това е твоята истина. - В гората.
Но пропусна нещо.
Но явно не ме чуваш.
Тишина! Забранен е плодът на словото.
Поклони се в знак на благодарност и си тръгвай.
Чуждата любов. Обърни се.
Мрачни бури. - Мрачна буря.
Взе сърцето ти и гоблините се бореха, това бе твоето ново начало.
Бурите те разкъсаха.
Смъртта
все още живее в очите.
Загубила си своята пътеводна звезда.
Дръж меча си. Краят е близо.
Не смей да убиваш опасността в доспехи.
Всичко е загубено, когато изпитваш гняв.
Имаш последен шанс да се промениш.
Историите се реят...
И често се объркват.
Животът е изгубен... - Животът е изгубен...
Когато надеждата угасне.
Ами, това беше...
Тръгвай си.
Тази танцова зараза е причинена от чужденците.
Мислиш, че той е виновен? - Може да е магьосник.
По-лошо, може да е духовен учител.
Може би събира сили, за да ни причини същото.
Те са въоръжени. - А ти не си.
Ти си сам, а те са много.
Смъртта те привлича. - Да. Усещам го.
Ще чакаш ли, докато те превърнат в танцуващ плебей?
Трябва да го спрем веднага, завинаги.
Ще усетите повея на смъртта, преди да ви порази.
С това мога да ви помогна.
Ясно.
Защо се бавите? Има ли някакъв проблем?
Да, ти. Никой от местните не те познава.
Всички познаваме момичето. Какво й стори?
Нищо.
Тя е твърде близо.
Притискат ме. Трябва ми малко място.
Достатъчно е остро, за да проникне през очите в мозъка и да убие.
Не можеш да го сториш. Не му е дошло времето.
Я стига. Сега ми го казваш.
Значи смъртта ме наема, но не ми е позволено да убивам.
Не можеш да ги убиеш, но те могат да убият теб.
Ако ще ме спираш, когато се каня да убия някого,
по-добре да не си правя труда.
И бъди уверен, че ще отвърна със същото.
Не се дръж детински. - Детински?
Смъртта те привлича. Почувствай я.
Ще ти видя сметката.
О, колко изтънчено! - Я млъкни.
Зад теб.
Не се разсейвай.
Не му е дошло времето да умре.
Добре. Не ми харесва да се бия по твоите правила.
Предпочитам моите.
Първо правило, първо се завърти.
Ще изчакаме подкрепление.
И на тях не бе дошло времето.
Толкова са много.
И това ли ти стори? - Не.
Това е извън възможностите на един смъртен.
Това е безумие. Идваш с нас. Ще си платиш...
Предлагам да ги последваш. - Идваш с нас.
Не си ти.
Това не е мое дело.
Подобно зло като танц на смъртта е извън моите възможности.
А и счупването на всички кости в тялото.
Ако ми изгубиш още и секунда от времето, ще кървиш,
ще се гърчиш и хленчиш, преди да съм приключил с теб.
Това удовлетворява ли ви, сър?
Ще те намерим. Ще си платиш за стореното тук.
Елате с мен.
Пазителите не бива да танцуват. Ще станем за смях.
Ти.
Нищо не знам за гоблините. Домът на лодките не действа с тях.
Никой на Анвил... - Усещам аромата на лъжата ти.
Кой говори такива неща? Кажи ми.
Не, буквално надушвам, че лъжеш.
Какво? - Розмарин. Толкова много розмарин.
Аз... Харесвам уханието му.
Може ли човек да не харесва уханието?
Гоблините работят с кланове.
И да имате полза от тях, това е част от по-голям техен план.
Не може да вярвате на гоблин. - И на хората също.
Каква ви е ползата?
Защитаваш ги, но когато задам следващия въпрос, те ще те убият.
Човекът лъже, контролира прасета.
Той бере макове. Хората го желаят. Те вехнат от словата си.
Първо трябва да минеш през мен.
Помниш ли къде срещна този гоблин? Навярно е било отдавна.
Дарън ни каза да не позволяваме измамника да узнае.
Не казвайте на измамника. Той ни мами,
за да намери още гоблини и да убие всички ни.
Не. - Това е Слитър.
Убиецът на гоблини. - Не казвай. Дори не помисляй.
Какво? - Не.
Спомням си като че ли бе вчера и не бих казал.
Твърде късно. Слитър е с камъка на Уайвърн.
Той й позволява да чува мислите ти, това прави Слитър.
Не мисли. Спри да мислиш. Трябва да спреш.
Глупави хора, винаги ни забъркват в неприятности.
Няма да ме хванете, бавни човеци.
Разчисти тази каша.
Официални дела на Гилдията на ловците,
независимо дали им харесва.
Какво е това зловредно поведение?
Трябва да тръгваме. - Какво става?
Нямам представа, но интуицията ми подсказва да изчезвам.
Спри. Този път води към Гилдията на пекарите.
За глупав ли ме мислиш?
Познавам тези странични пътища.
Бях в Емия за 6-месечно основно обучение.
18 месеца близо един до друг.
Спри.
Ще ти кажа къде да отидеш.
Не, водиш ме и живееш.
Такава е уговорката. - Не искам.
Всички правим неща, които не бихме искали.
Не искам да се връщам там. - Защо?
Заклех се да спазвам правилата на Гилдията, но ги наруших.
Не ме е грижа, защото те първи ги нарушиха.
Какво имаш предвид?
Гоблини. - Какво имаш предвид под "гоблини"?
Те контролират Гилдията. - Какво?
Те имат скъпоценен камък. Контролират нашия водач.
Контролират. - Тя е духовен водач.
Понякога е полезно за пазител на криптата.
Хубаво е, но не и този път. Не и сега. Не и по този начин.
Това е онзи, когото търсим.
Какво значи това?
Какво се е случило?
Можеш да ми кажеш, сега си в безопасност.
Няма да ми повярваш.
Радвам се, че дойде.
Мислеше, че няма да го сторя.
Днес всички пътища са неясни.
Сега ти си най-великият Духовен водач, когото познавам.
Не ме ласкай. - Ласкателство.
Не е ли факт, че познаваш лесно съдбите и мечтите ни?
Похват, който ти осигури несравнимо богатство.
Но нека преминем направо към същността.
Прегледах свитъка, който ми изпрати, и последните ти изисквания
надхвърлят предела на ласкателството.
Поканата ми тук дано не е засада, за да се сдобиеш с нещо повече.
Поканих те, за да узаконим съюза между нашите гилдии
и да ти предложим да вложиш богатството си
и да подкрепиш нашия растеж.
Какъв растеж?
Оставете ни насаме.
Светът е на път да се промени.
Вече не може да се крие случващото се.
Бих могла да използвам твоята гилдия, Урсула,
твоите средства и членове.
Може да служиш на нас или да не служиш никому.
Това звучи като заплаха. - Вярно е.
Заплахи от един водач на гилдия към друг. Вълнуващо.
Това е частна собственост. Махай се.
Аз съм ловец, изпълняващ служебни дела за Гилдията на ловците.
Нищо не знам за това.
Като водач на пекарите, съм доста заета.
Може да си уговориш среща, ловецо.
Това е ловецът на гоблини.
Репутацията ти те предшества.
Безмилостна и жестока. Чудесна репутация.
Имам един прост въпрос.
Тук няма гоблини.
Ще си тръгвам да можете да говорите по-откровено.
Не е като теб.
Този ловец е обсебен от смъртта,
и смъртта те преследва.
Душата ти изпитва страдание, ловецо,
болезнено е да съм близо до теб.
Вониш на розмарин.
Аз ли? - За какво говориш?
Масло от розмарин?
Кой го купува от теб? - Какво?
Какво значи това? Какво става?
Сержантът се върна. - Към приключващите смяна.
За танци, има ли доклади?
Един по един.
Вижда се и да не сте на смяна. Навсякъде става.
Образуват се тълпи. - Докато танцуват?
Ако може така да се каже. Конвулсираща тълпа.
Тихо, замълчете. - Ами за липсващите кости?
Е? - Нямало време да проследим сигнали.
Чакали следващата смяна. - Нямало време.
Денят бе дълъг. Смяната приключи. - Денят ще се удължи. Подгответе се.
Всички Пазители да са в доспехи по улиците, без изключения.
Нещо се случва. Хората трябва да виждат нашето присъствие.
Провери докладите и ела при мен.
А ти ще си клатиш краката ли?
Идвам с вас и ще взема копието ни Оркъс.
Копието на Оркъс. Толкова ли е сериозно?
Това вони на магия. Ако е имало подходящ момент
за използване на скъпоценни камъни, сега е.
Като лидер на гвардията, очаквам да отприщиш тази мощ.
Досега не съм го правила.
Не сме готови дорде не настъпи мигът, в който сме необходими.
Това е твоят миг. Вземи копието.
Тук трябва да има стражи.
Внимавай, словата са оръжия.
Използвай ги разумно.
Или един ден ще те открия и ще ти изрека тези три думички.
Масло от розмарин се продава из целия град.
Хората често се шегуват, че продаваме повече масла, отколкото печива?
Тръгвам си. - Остани. Ти ме покани тук.
Това не е шега, а факт.
Разредиш ли нещо, то струва десет пъти повече отпреди.
Номерът е да го разредиш с по-евтино масло.
Не търгувам с гоблини.
А имам ли съмнения? Да.
Гилдията на пазителите на криптата
ни доставя масло, а ние им доставяме масло от розмарин.
За което плащате щедро. - Да, напоследък твърде щедро.
Предаваш ме. - Всички хубави неща имат край.
Не е ли така?
Мейзъс е нашият посредник с тях.
Откакто последният им водач изчезна, Мейзъс бързо се издигна в йерархията.
Дойдох, за да ти предложа партньорство.
Партньорство? Не.
Вонята от твоите деяния е привлякла нейното обоняние.
Постоянно ме омаловажаваш и вече ми дотегна.
Слуховете за дейността ти долу... - Долу ли?
Пазителите на криптата са точно под нашата гилдия.
Използват изоставени изби и пещери.
Или създаваме добър параван за нечестиви дела.
Я стига. Достатъчно.
Времето ти изтече.
Членството на този ловец е отнето.
Тук нямаш никаква власт.
Гилдиите са унищожени. Гоблините ни купиха чрез крал Лич,
владетел на немъртвите, а твоята алчност
позволи това да се случи под носа ти, Урсула.
Казват, че на гоблините не може да се вярва.
А истината е, че на слабите хора не може да се вярва.
Те прииждат.
Кои са те?
Армията... Армията на немъртвите.
Само малка част от тях са около града.
Наблюдават.
Някои от тях работят на нивята,
наблюдавайки
и гарантирайки, че армията расте незабелязано.
Ще дойдат по този път.
Ще те защитя. - Не, няма.
Ако сега се биеш тук, и двамата ще погинете.
Като се замисля, трябва да сторим нещо друго.
Да, трябва да потърсиш изход.
Може да се скрием. Да се скрием.
Може би.
Те са немъртвите.
Не могат да те чуят, но ще те видят, ако се движиш.
Усещам вонята на гоблини.
Слушай гласа ми.
Ще убият всички ни, защото сътрудничим на гоблините.
Нека ти споделя една тайна.
Веднъж сключих сделка с гоблин, заедно с баща ми.
Дишай. Слушай гласа ми. Погледни ме в очите.
Ще ти разкажа какво се случи.
Слушай думите. Концентрирай се върху думите.
Случи се един зимен ден.
Брат ми и аз сме близнаци.
С еднакви очи, с едно и също лице.
Знаехме закона. Забранена е търговията с гоблини.
Но ме изпратиха отвъд Тайното море
да се сражавам във Войните на русалките.
Точно така. Очакваше ме сигурна смърт.
Брат ми, Орион.
Беше чувал за един гоблин, който търсел близнаци.
Искал да вземе специалната връзка, която имат само близнаците,
и да я превърне в скъпоценен камък.
Обичах тази връзка, но бях изправен пред сигурна смърт.
Какво може да струва такъв дар?
Гоблинът обеща, че ще мога да виждам и чувам смъртта.
Изглеждаше като честна сделка.
Знаем, че гоблините не лъжат, вярвахме, че предложението е истина.
Но никога не можеш да се довериш на гоблин,
защото виждаш и чуваш смъртта
само когато умираш или си на прага на смъртта.
Внимавай. Спри да шаваш.
Ти си мъртъв. - Не в момента.
Но виждах
и затова ме помолиха да се върна.
Мисля да довърша това, което твоята гилдия е започнала.
Сега трябва да тръгваш.
Трябва да тръгваме.
Веднага.
Заведи ме при гоблините.
Пригответе се да се изправите пред нова сила,
защото смъртта пристига.
Не се боя от смъртта, а с нея си служа.
Аз ли съм следващата?
Имала ли си дела с Гилдията на миротворците?
Никога. Нашите гилдии не се разбират.
Защо?
Аз ли съм следващата?
Не. Ти казваш истината.
Оценявам това.
Тогава трябва да тръгваме.
Когато се разрази буря, а ти си на лов,
или я понасяш и продължаваш, или спираш
и се подготвяш да я издържиш.
Да избягаш от неизвестното значи да навлезеш в друго.
Съмнявам се, че ще успеем да издържим.
Съгласна съм.
Колко входа има тази градина?
Само един.
Тогава следва да го защитим с цената на живота си.
Наистина нещо не им е наред. - Едва сега ли го разбираш?
Погледни им очите. - Стига!
Защо го правите? Спрете. Махнете се от пътя ми.
Новата стража не танцува. Раздвижи се.
Какво има? - Там ще има стражи.
Стражи? Това е гилдия.
Стражи-пазители на криптата.
Те са мит.
А какво пазят?
Немъртвите.
Не го ли правите вие, обикновените пазители на криптата?
Ние пазим мъртвите да не възкръснат.
Звучи като едно и също нещо. - Не.
Духовните водачи и некромантите могат да възкресяват мъртвите,
като връщат духа обратно в тялото.
Немъртвите трябва да крадат душите на другите,
за да живеят отново.
Една душа ги съживява, за да служат на крал Лич,
а две души в тялото на един им позволяват да действат
независимо от крал Лич.
Твоята гилдия трябва да отговаря за стореното.
Атуел!
Пазителят идва. - Ей, глупако.
В един толкова голям град винаги ще има същества,
хора или чудовища, които не сте виждали преди.
Но ако създават проблеми, как да се справите с тях?
Гилдията на ловците препоръчва да се убива в окото.
Но ако нещо ме нападне и не съм уверен какво да сторя,
опитвам да му откъсна главата.
Атуел.
Трябва да продължиш, този, когото търсим, е тук.
Притискай раната. Не ти е дошло времето да умреш.
Друг страж се приближава.
Не е мъртъв. Побързай.
Можеш да го сториш.
Минаха две луни.
А докладът още не е завършен.
Трудно е да се намерят точни сведения за случилото се там.
Обясни ми основното.
Градските гилдии си сътрудничат с гоблини.
Сделка с Гилдията на пазителите на криптата
позволи на един гоблин да събере армия от немъртви.
Тялото му бе открито.
Има няколко свидетели,
но голяма част от доклада е пълен с въпроси.
Достатъчно!
Ти се пробуди, както и много други,
с черни петна в паметта си.
С повече късмет от мнозина,
които загинаха, бяха убити или просто не спряха да танцуват.
Колкото по-скоро се сложи край на това, толкова по-добре.
Няма нужда от допълнителни въпроси.
Официалното становище остава в сила -
било е болест - танц на смъртта.
Делириумът ще обясни останалото.
Но истината е... - Неуместна.
Не ще допусна градът ми да бъде омърсен от истории за гоблини,
размирици на немъртви и злодеяния на гилдии.
Дай ми доклада.
Дай ми свитъка.
Трябва да узнаем истината, кой обеси гоблина до голямата скала?
Това бе сторено, за да отвлече вниманието ни.
Въжето подсказва, че е някой, който има общо с морето,
заможен, бе висококачествено въже.
Този свитък съдържа всички клетвени показания?
Твоите писари още не са имали време да направят копие?
Още не.
Добре. Може да си вървиш.
Хората трябва да знаят истината. Докато не узнаем как се е случило...
Това не е твоя грижа.
Ти си инструмент, който се използва, когато е необходимо.
Тогава, ами...
Трябва да помоля да не местят пазител Атуел
в толкова отдалечено място като Уиндшор Хейвън,
нейните героични... - Героични... Лъжи.
Те бяха потвърдени. - От неизвестно хлапе.
Но белезите по нея. - Театралност.
Хората трябва да знаят истината, губернатор Блъдхорн.
Някой трябва да отговаря за това.
Това е единственият екземпляр.
Истината е такава, каквато я сътворим, това е политика.
Истината е тежка отговорност.
Нека я обсъдим.
Наел сте скелетите да работят за гилдиите срещу заплащане,
важни средства за подмяна на търговските ви кораби.
Наел сте ги като стражи да заместят армията, която сте загубил.
Търгували сте с гоблини, загинаха стотици заради вашите действия.
Моите ли?
Ти позволи на един ловец на гоблини да избегне наказание за убийство.
Не съумя да защитиш народа ни от зловредните действия на гилдиите.
Позволи на болестта да се развие, хората танцуваха до смърт.
Ние се доверихме на Пазителите и вярвахме в теб.
Искаш отговорност, ще я получиш.
А аз сторих всичко възможно.
Ти просто се провали.
Махай се.
Жена ти е била права да те напусне.
Изпрати сина си да погине в една абсурдна война.
Навярно ти е харесало да се сражаваш по улиците, войнолюбецо.
Данъците ще бъдат увеличени, за да се покрият щетите.
И ще разкажа на хората за онези, които не успяха да ги защитят.
Вън.
Какво сторих?
Говориш за данъци, пристигането ми е подходящо.
Кой си ти?
Какво искаш?
Не се тревожи, не се занимавам с политика.
Крача там, където демоните мечтаят.
За какво говориш?
Където немъртвите пълзят от мрака,
докато ти си затваряш очите за гоблина.
Да, трябва да обичаме всички видове.
Затова заповяда екзекуцията на елфите, клането на русалките.
Ние сме във война с тях.
Не всички видове, а само тези, които ти носят богатство.
Стражи!
Те спят.
Те ще оцелеят. Не че те е грижа.
Сега сме само ти, аз
и пазител Бърел, който слухти зад вратата.
Влез.
Значи действате заедно.
Не, просто бяхме на един и същ лов.
И двамата търсехме Ловца на гоблини.
Не мога да издържам повече.
Сражаваме се до смърт.
От коя гилдия си?
Какво те води тук?
Смърт и данъци.
От тях дори ти не можеш да се измъкнеш с пазарлък.
Искаше истината, пазителю, отговорност.
Това е гоблин, превърнал се в крал Лич.
Това му е позволило да използва много рядък скъпоценен камък
и духовна магия, за да раздели душите на другите
и да върне към живот мъртвите.
Той подтиква към мисли за самоубийство,
а след това отнема душите на току-що умрелите,
карайки телата им да танцуват
в копнеж за завръщане на душите им.
Изсмучат ли скелетите душата,
ще бъдат свободни да бродят, където пожелаят.
Трябва да го убиеш, за да си върнеш своето.
Моето?
Той притежава силата на близнаците.
Но не виждам втора глава, второ тяло или друг гоблин.
Сключихте сделка, нали? - Това е абсурдно.
Крал Лич, мит, който бихме знаели. - Ти знаеше.
Ти бе там и гледаше как се формира армията от немъртви,
защото това ти бе обещано.
С каква цел? - За жажда за власт.
Проклятието на много духовни водачи.
Не съм. - Покажи ми ръката си.
Носиш духовния знак, нали?
Чиракът ти е мъртъв.
Мейзъс бе убита от Ловца на гоблини по същата причина,
поради която аз ще убия теб. - Мейзъс? Причина?
Коя е тя? Търговия с гоблин.
Заплашваш ме със смърт.
Какво искаш? Затова ли дойде?
Ще те обесим, за да узнаят всички. - Не.
Смъртта му е изцяло моя.
Ти ще наблюдаваш.
Губернаторът е започнал нещо, както и ние.
Тази вечер ще видиш кончината му
и създаването на нова властова система.
Кой си ти?
Ние сме справедливостта в сенките.
Довърши започнатото.
Убийството на крал Лич ще унищожи всички скелети,
които имат само една душа, и ще спре танца на техните носители.
Ние сме безмълвната присъда, ние сме Гилдията на убийците.
Да, група наемници.
И какво ново има?
Нищо ново. История, древна като времето.
О, да. - Какво беше това?
Кое? - Те не могат да ме чуят.
Това е миг, който е само твой.
Защото в ударите на сърцето преди смъртта
ти ще ме чуеш само този път.
Един дар в края на живота ти.
Един живот, прекаран в изпращане на воини в гроба,
кораби в морето, богатство от тези, които не го притежават.
Не ме бе грижа, докато не го сторих.
Защото ти прие смъртта и дари живот.
Сега бродят немъртви.
Това е погрешно, това разгневи Смъртта.
Време е да умреш.
Едно слабо сърце. И аз сложих отрова във виното.
Искаше истината, пазителю, отговорност.
Смъртта наблюдава.
Смъртта е тук.
Прави каквото желаеш.
Но ако откриеш този знак, знай, че смъртта е била справедлива.
Това ще са стражите на Криптата. Закъсняха.
Аз спазих своята част от сделката, сега ти спази твоята.
Нищо не бива да правя.
Обеща ми шанса да я видя отново, такава бе сделката.
Не сключваш сделки със Смъртта, а само й служиш.
Ти си, както сам каза, ръката на Смъртта.
Какво искаш? - Ти ми предложи услугите си.
Аз ги приех. Ти поиска шанс да я видиш отново.
Шанс, а не гаранция.
Нека се изразя съвсем ясно.
Немъртвите все още бродят.
Предлагам себе си
в замяна на гаранция, че ще я видя отново.
Замяна, това мога да сторя.
Твоята поръчка е приета.
Всички освободени скелети ще бъдат издирени и унищожени,
за да могат душите им да се върнат при законните си собственици.
Ще я видиш, защото смъртта й наближава.
Усети привличането и го последвай.
Не!
Никога не пропускаш добро сражение.
Мислех, че си мъртъв. Боли ме.
Това не е справедливо.
Животът някога бил ли е справедлив?
Не бе, когато воювах.
Това, което чух, бе вярно.
Трябваше да те видя отново.
Сделката ти с гоблина сработи. - Донякъде.
Не мислех, че ще стане.
След като изпълних службата си,
прекарах години в преследването им, с надеждата,
че все още може да им се случи нещо ужасно.
Спри. Спри.
Сега си тук.
Днес си набрах малко лавандула.
От лавандуловите полета.
Кихаше като бясно хлапе.
Само уханието ме кара да се усмихвам.
Толкова много ми липсваше.
Просто исках да ти споделя...
Да? - Че исках,
чаках.
Исках само веднъж да ти кажа,
само веднъж...
Кажи ми го.
Чакай!
Приятел ли си или враг?
Ти избираш.
Следват финални кадри...
Участваха ЛОРА МАСТЪРС
СТЮАРТ БРЕНЪН, АНТЪНИ ЛЪНД
РОУЗАНА МАЙЛС, СЕЛАН СКОТ и др.
Простете, нуждая се от помощ.
Храна.
Огън. Мога ли да поседна до вашия огън?
Сценарист и режисьор СТЮАРТ БРЕНЪН
Оператор ДЪГЛАС МИЛСЪМ
Музика АЛБЕРТО МАТЕСАНС ДИАС
Превод СИМЕОН ГЕОРГИЕВ
субтитри от YavkA.net ® 2025