Мъртва ли си?
От там приличаше на нещо, изхвърлено от морето.
Сесил.
Сесил!
субтитри от YavkA.net
ДОБЪР ДЕН, ТЪГА
Дишай.
Сесил, пусни ни някоя песен.
Но не някоя тъжна, нещо весело.
Господи... Добре, добре...
Елза...
Искаш ли да ти почета?
Не искаш ли? - Не, благодаря.
Защо? - Винаги звучи приятно,
когато някой предложи да ти почете, но всъщност не е.
Права ли съм? - Не знам.
На този, който чете, му е по-приятно,
отколкото на този, който слуша.
Много е неловко, когато произнесе неправилно някоя дума.
Не би трябвало, но е така. - Аз обичам да ми четат.
Така ли? - Да.
Слушаш ли, докато ти четат?
Разбира се. Поне се опитвам.
Но най-важното не е дали слушаш. - Всичко опира до това дали слушаш.
Какво правите? - Редим пасианс.
Заедно ли го редите?
Винаги редим пасианс заедно.
Защо не играете някоя игра за двама?
За нас пасиансът е точно това.
Обичам това време на деня.
Предобед има толкова много възможности.
Имам чувството, че мога да направя всичко.
Например да сготвя вечеря за 10 души.
Звучи добре. - Така ли?
Сесил, просто го хвърли във водата.
Хайде, можеш да го направиш.
Представя си как изглежда в нашите очи.
В смисъл? - Упражнява се.
За какво?
За момента, в който ще иска да я видят.
Не искам да гледат дъщеря ми.
Казах "да я видят", не "да я гледат".
Това е усещане, Реймънд.
Сила. От другия край на залата... - Не!
... ще може да усети кой я е забелязал.
Не искам да знам.
Няма да знаеш.
Когато майка й почина, с нея се сближихме така,
както никога не съм очаквал.
Колко години минаха оттогава? - Станаха дванайсет.
Може би моето разбиране за близост се е променило.
Всичко се промени. Изведнъж се оказа, че не знаем нищо.
И станахме много добри в това.
Просто си прекарвахме времето по един или друг начин.
И двамата сте много добри в това.
Вече няма да бъдем само ние тримата.
Ан пристига.
Ан? - Ан Ларсън.
Дизайнерката? - Тя е стара приятелка.
Не си ми говорил за нея.
Не съм ли?
Ан има страхотен вкус. Винаги е била жена с лично мнение.
Обзалагам се, че всичките ни столове са неудобни.
Тя носи красиви дрехи, сигурно обича удобни столове.
Колко дълго ще остане?
Иска ми се да имам стари приятели.
Забавлявахме се. Тримата много се забавлявахме.
Рядко е усмихната на снимките.
На Ан й трябва време, за да каже или да покаже как се чувства.
Естествено.
Така се държат хората, които мислят, че всичко им е ясно.
Всъщност това говори за липсата на буден ум.
Може би съм несправедлива. Беше глупаво, дори не я познавам.
Постоянно го правя - поддавам се на въображението си,
когато говоря за жени, които не познавам.
Майка ти беше от малкото хора,
които умееха да накарат Ан да се отпусне.
Имаха си таен език.
Усамотяваха се в някоя стая
и говореха с часове.
Заварвах ги легнали насред палтата,
скрити от другите гости,
напълно погълнати една от друга,
и ужасно...
... им завиждах.
Не съм уморена, но...
Иска ми се да си полегна.
Може да е приятно да има и четвърти човек.
Не мислиш ли?
Ами Елза?
Елза обича да има компания.
Досаден си.
Защо се сърдиш?
Изненадана съм, че Ан е приела да дойде.
Защо я покани?
Разменяхме си имейли.
Знаеш как е.
Пишеш си с някого цял следобед, после месеци наред - нищо.
Ще видиш, като пораснеш - да вземеш малко багаж
и да отидеш на гости на стар приятел, е поразително преживяване.
Приятно е да имаш нужда от много малко неща
и да се събудиш на друго място.
"Поразително"?
Странна дума.
Така ли?
Притесняваш ли се? - Да се притеснявам?
Защо? - Остави.
Кажи ми, искам да знам.
Кажи.
Няма значение.
О, не...
Да не съсипах лятото, като я поканих?
Дали да не си съберем багажа и да не се върнем в Париж?
Може би си права, идеята е ужасна. Ще избягаме.
Искаш ли да се измъкнем нощес, като крадци?
Няма смисъл да разговарям с теб.
Моята съучастничка.
Какво ли бих правил без теб?
Колко снимки на Луната имаш в този телефон?
Елха. - Да.
Италия? - Жираф.
Не знам защо го казах.
Не бях нарисувала нищо.
Едно лесно.
Моето име.
Беше много бързо. Още веднъж.
Твоето име? - Презимето ми.
Какво е то?
Миришеш много хубаво.
С кола ли дойде от Париж? - Отне ми близо шест часа.
Толкова бързо? С влака е три часа.
Е...
Понякога са нужни шест.
Любимката ми от студиото ми направи плейлист.
Може да ти го дам.
Двамата се глезите на това красиво място сами...
Елза Макинберг?
Тук ли я е поканил?
Откога се виждат?
Последния път, когато я видях,
се търкаляше по пода в дома на Софи
на някакво парти - не помня чие.
Играеше с двете деца на Софи.
Изглеждаше не на място, но сякаш си беше у дома.
Беше си свалила обувките.
Всеки изглежда уязвим, когато е по чорапи.
Дори Елза ли?
Реймънд винаги е бил импулсивен.
Ще те оставя да си разопаковаш багажа и да си починеш.
Те скоро ще се върнат.
Благодаря.
Видях един от моделите ти в "Монд".
Би изглеждал добре на Сесил. - Разбира се.
Тя може да носи всичко.
Говорехме за теб. - Ела.
Ето, вземи.
Мислех, че ще спиш до сутринта.
Да се преоблека ли? - Не, така си добре.
Наздраве.
Намирам, че е... - Намираш Чарлс Уеб
за очарователен. - ... глупак.
Стига! - Наистина.
Чарлс Уеб е... - Какъв?
Неподходящ. - "Неподходящ"?!
Харесвам този човек!
От години работя с него.
Той е бизнесмен, не е за теб.
Бизнесмен? В коя година живееш?
Разбирам от изкуство и от търговия.
Аз също. - Какво толкова, като е простоват?
Не харесвам хора, които не са наясно със себе си.
Помня как двамата се карахте.
За какво беше?
Той наистина ти влиза под кожата.
Изненадан съм как изведнъж се разгорещи.
Изчерви се. Впечатлен съм. - Може ли да я видя?
Благодаря. Аз намирам, че Чарлс е забавен.
Виждаш ли? - Какво като не разбира от изкуство
и не знае какво става по света? Голяма работа.
И е циничен, всички го знаят. Но циничните хора са по-забавни.
Така е.
Мога да заспя тук, на масата, при вас.
Има нещо много успокояващо в тази весела атмосфера.
Като шумните семейства.
Твоето семейство откъде е?
От Гърция, Италия,
Страната на баските,
Биариц, Испания,
Алжир - от един малък район...
Не знам как се казва на английски.
Един малък район, който се казва Кабилия.
От Аржентина, Белгия, северна Франция, Египет...
Колко души наброява семейството ти?
"Носи я със здраве."
Така би казала майка ми.
Ако не дръпнеш завесите, ще е много горещо, като се събудиш.
Слънцето напича силно от тази страна.
Аз ставам рано, ще е още хладно.
Мислиш за нея.
Изписано е на лицето ти.
Може ли да те попитам нещо?
Коя от вас срещна Реймънд първа - ти или майка ми?
Спомените ми са смътни.
Помня, че беше привлякъл вниманието на всички
след някакво парти, беше облечен с поло.
Успя ли да привлече и твоето внимание?
Никога не стоеше кротко. На майка ти това й харесваше.
А на теб?
Лека нощ, Сесил.
Добро утро, Елза. - Добро утро.
Добре ли спа? - Всъщност не много добре.
Приличаш ми на човек, който няма проблем със съня.
Ще ти направя място.
Коя страница искаш?
Филийка за начало на деня?
Добро утро.
- Добро утро.
Добре ли спа?
Умирам от глад.
Би ли ми подала чая?
Според теб Елза хубава ли е?
Елза ли? Защо?
Знам, че според теб е хубава.
Не знам какво правиш, но така си вредиш.
Да, видно е, че е хубава.
Нормално е човек да смята, че една танцьорка е хубава.
Това е фрустриращо.
Все едно си и безразсъдна, и внимателна,
което значи, че безразсъдството не ти идва отвътре.
Снощи дойде Ан.
Коя е Ан? - Ан Ларсън.
Приятелка на майка ми.
И на Реймънд. От едно време.
Сякаш лятото изведнъж свърши.
Постоянно мислиш, че нещо приключва.
Мисля, че знам от какво имаш нужда.
Колко навътре си влизала?
Ще те отведа много навътре.
Изживяваш всичко по-леко, когато не виждаш сушата
никъде около себе си.
Не знам...
Това изживяване ми се струва доста силно.
Здравей.
Кой идва с мен във водата? - Сега идвам.
Сесил, исках да те попитам...
Как се справи на изпитите?
Не много добре.
Ще се явиш ли пак през есента?
Колко поправки имаш?
Всичко е наред.
Какво искаш да кажеш?
Не е кой знае какво.
Защо говорим за това?
На какво ще разчиташ през октомври?
На късмета?
Никога не съм разбирал защо късметът се подценява така.
Винаги ми се е струвало, че е...
... надежден.
Впечатляващо е колко бързо успя да разстроиш Сесил.
Ще се оправи.
Защо да си съсипва лятото с учене?
Как ще разбере какво обича?
Стига.
И ти не вярваш в това.
Водата е чудесна. Потопете се.
Като си довърша главата.
Ан обича усилията да се награждават.
Сесил, преди да излезеш... - Още ли правиш това на ръка?
Не. Ела, седни.
Искам да чуя мнението ти.
Какво мислиш за тази рокля?
Това рози ли са? - Да.
Не ти ли харесва?
Просто съм изненадана.
Какво им е на розите?
Тази е много красива.
Обсебена съм от нея.
Не помня да съм я рисувала.
Изглежда... - Свободна.
... сякаш съм била разсеяна.
Разчитам на подобни импулси,
иначе работата доскучава.
Това не е хубаво.
Когато работя по задължение, поставям всичко под въпрос.
Понякога си мисля, че най-важното е
да знаеш колкото може по-малко.
Ако създавам нещо, което носи яснота и смисъл,
губя интерес.
Винаги трябва да има и нещо трето.
За какво говориш?
Не знам как да го обясня.
Изчезва, преди да го уловя.
Като изгрева е.
И момента преди залеза.
Дори това не е. По-силно е от всичко,
което съм изпитвала, дори от любовта.
Понякога се плаша от това, което аз си мисля...
А тази?
Напомня ми за семената на глухарчето.
Семената на глухарчето са чудо на дизайна.
Парашути, които летят така, че образуват вихър.
Това им помага да се задържат възможно най-дълго.
Могат да изминат огромни разстояния.
Създадени са така, че да се самоунищожат при падането.
Е, това беше.
Не, потиснато ми е. Остави ги да играят.
Те не разбират.
Повече няма да караш. - Знаеш, че ще карам.
Замалко да се блъснем в дървото. Истинска лудост.
Тихо! Тихо!
Какво беше това?
Споделяхме общ кръг приятели.
Или по-скоро всеки споделяше другия с тях.
Никой не се интересува от това. Много говорим за миналото.
Всички се интересуват. Сирил, отегчавам ли ви? Сесил?
Къде е Елза? - Приятелката й е в града.
Спомена за някакво представление. - Ще вечерят,
после ще я изпрати до вилата.
Обичам да се срещам с приятелите й. - Нямам представа какво работят.
Изумително е.
Не можем да разчитаме те двамата да ни забавляват.
Така ли? - Никой от вашето поколение
не умее да разказва интересни истории.
В това отношение се провалих с теб, Сирил.
Не знаеш как да изградиш историята,
да я направиш увлекателна, да внесеш съспенс.
Нищо не съм казал. - Само се шегувам.
Поне можеш да пееш. Това е много важно.
Показва, че можеш да успокоиш страстите си,
да поемеш дъх и да слушаш.
На теб пее ли ти, Сесил? - Мамо!
Тя е очарователна. - Притесняваш я.
Казвах само... - Започва се.
... че за баща ти спомените са начин
да върне разговора към себе си.
Да, аз обичам да говоря само за себе си -
за себе си в миналото,
за себе си по принцип и...
За следобедния сън. - Да.
В тази горещина е по-силно от мен.
Сънувам ужасни кошмари,
но само ако спя следобед, не и през нощта.
Знаеш за сънната парализа, нали?
Ан получава сънна парализа. Не може да си мръдне краката.
Ако Ан няма нищо против, искам да ми разкажете още.
Обичам да слушам за миналото на хората.
Животът си вървеше.
Помня как седяхме на пода в кухнята.
Ние тримата.
Бяхме обсебени един от друг.
Бяхме заедно сутрин, обед, вечер, в Париж, в Ню Йорк...
Майка ти работеше в редакцията,
аз рисувах модели, шиех разни неща,
правех бюстиета от поли и поли от бюстиета...
Спестих и похарчих всичко.
Не ядяхме нищо.
Бяхме луди по модата.
Това усещане изчезна с времето, въпреки че модата още е моят свят.
Не е ли странно?
Най-големите ни страсти се превръщат в нашия живот,
а после най-неочаквано
спират да бъдат смисълът на живота ни.
Сирил, покажи ми моделите на Ан. - Не.
Да. - Да!
Благодаря.
Прекрасни са.
Ти обичаш жените, Ан.
По твой модел ли са? - Да.
Какво има? - Сетих се какво сънувах нощес.
Моля те, разкажи ни.
Смея се, защото...
В съня ми имаше една жена, която не познавах.
Сега съм сигурна, че беше ти, Ан.
Знаех си, че си ми позната.
Какво правеше? - Не мога да кажа.
Знаете как е в сънищата -
загадъчен човек се разкрива,
но никога до степен да разбереш какви са желанията му.
Аз ще отида!
Хайде!
Да!
Какво е това? - Ще ви почерпя за рождения си ден.
Рожден ден ли имаш? - Беше вчера.
Не знаехме. - Нищо не каза.
Благодаря.
Чакай, трябва да си пожелаеш нещо.
Готова ли си? - Да.
За Натали. - Честит рожден ден.
Честит рожден ден, мамо.
Благодаря ти, скъпи.
Тортата е много вкусна, макар че е от вчера.
Кажи ми нещо.
Напоследък рисувам много.
Повече от обикновено.
Мислиш ли, че ще станете приятелки?
С Елза ли? - Няма ли?
Трудно ми е да ти обясня.
Много ми е приятно да общувам с жена,
която изглежда напълно спокойна.
Като муза? - Не е само това.
Разбирам. - Наистина ли?
Предполагам, че при жени като теб и Елза
спомените ви за мъжете никога не са толкова ясни, подробни
и наситени, както спомените ви за други жени.
В някоя книга ли го прочете? - Ти си наясно откъде го знам.
Не е ли странно?
Когато обичаш някого,
това някак си те отдалечава от света.
Реймънд...
Мога да изпитвам огромна любов, без да се отказвам от самотата си.
Чудесно се справям с двете едновременно.
Ан!
Не се замислих, че плажът е интимно място.
Не е нужно да си тръгваш.
Не бива да стоиш с мокър бански по цял ден.
Няма ли да попиташ?
Сирил, предполагам.
И аз забелязах у Натали, че са се сближили.
Вярвам на Сесил.
А на него? - Не се тревожи.
Той е слабичък като едно момче преди много лета.
Това е прекалено.
Да й имаш такова доверие... - Звучиш толкова...
... старомодно.
Макар че не го правиш нарочно.
Какво точно става?
Тя няма да остане при теб
само защото й даваш свобода.
Иска ми се понякога да грешиш.
Така съм по-малко самотен.
Не?
Да. Определено.
Благодаря.
Червеното жъне успех.
Ела.
Много приличаш на нея.
В главата ми винаги има едно гласче, което казва:
"Изправи раменете".
Имаш късмет, че казва само това.
"Грозна си." - "Безинтересна."
"Отегчителна." - "Скучна."
"Недодялана."
"С големи ръце на селянка."
Ужасни са.
Сигурна ли си?
Харесвам ръцете ти.
Вените ти са прекрасни.
Добре ли си прекарвате?
Тъкмо щяхме да дойдем при теб.
Елза те търси.
Има един мъж...
Мъж? - Говори с Елза.
Нормално е.
С Ан трябва да поговорим.
Тук е по-удобно. Вътре е прекалено шумно.
Решихме да седнем да поговорим в колата.
Тази вечер не ми е до забавления.
Зле ли ти е? Кога ти прилоша?
Кажи на Елза, че съм закарал Ан у дома.
Намери я и сам й го кажи.
За глупачка ли ме взехте?
От момента, в който дойде...
Казах на Сирил. Знаех какво следва.
Какво общо има Сирил?
Има общо с мен.
Като теб, преди тя да дойде.
Не сме го планирали, Сесил.
Държал си се лекомислено и преди, Реймънд.
Егоистично. Каква е разликата сега?
Познаваме се отдавна. Имаме общо минало.
Истинско минало.
Карате ме да се чувствам неудобно.
Сесил! Може ли да поговорим?
Би ли се върнала?
Как сте толкова сигурни?
Как така изведнъж решихте да се ожените?
Не искаме да губим повече време.
Елза скоро ще дойде да си вземе нещата,
в случай че се чудите и ако изобщо ви интересува.
Не мисли, че не се интересуваме от чувствата на Елза.
Ще донеса чаши.
Благодаря ти.
Ужасяваш ме.
"Не остана време за повече въпроси,
така че всичко си остана все така загадъчно."
Става страшно...
Наистина.
"Точно преди да си тръгна..."
"... и истерично каза..."
Влязох, без да звънна.
Какво?
Те не са вкъщи.
Харесвам обувките ти...
И чантата, и прическата ти.
Облякох се спортно.
Отива ти.
Дали се познавам достатъчно, за да нося къса коса?
Ще задържа това.
Сърдиш ли му се?
Важно е да знаеш какво да очакваш.
Всеки ще те посъветва да живееш в настоящето, да се радваш на мига,
но аз обичам да знам какво да очаквам.
Мисля, че знам какво искаш да кажеш.
Когато срещна някого, обикновено знам дали в бъдеще
ще е важна част от живота ми.
Това значи ли, че съм медиум?
Ти носиш със себе си някаква енергия,
обръщаш внимание на най-малките неща.
Липсваш ми тук.
Тя цяло лято ме кара да уча.
Забранява ми да се виждам със Сирил, сякаш има право на мнение...
Грижа я е за теб. Тя те обича.
Мисли, че съм объркана.
Според нея всички са объркани.
Елза, ти объркана ли си?
Не съм се замисляла за това.
Дори не знам как да мисля за това.
Ще се женят.
Толкова скоро? - В Париж.
Много е организирана.
Дори в любовния си живот.
Подреденият живот
е нещо, в което някои жени влагат много емоция.
Не знам... - Какво?
Дали Реймънд иска това.
Реймънд никога не прави нещо, което не иска да направи.
Обича я. И тя го обича.
Имат минало. Миналото има особена сила.
Миналото им е обикновено.
Реймънд не е щастлив.
Самотен е.
Понякога истински влюбеният човек изглежда самотен.
Никога не съм знаела защо е така.
С теб изглеждаше толкова щастлив.
Именно.
Много е хубав, когато е щастлив.
Какво се опитваш да кажеш?
Не знам.
Ще ми помогнеш ли?
Просто...
Знам, че може би звучи леко налудничаво,
но мисля, че може да направим нещо.
Ще имам нужда от помощта ти.
Може да говорим и със Сирил.
Той ще ми помогне, каквото и да поискам от него.
Така ще можеш да се върнеш и всичко ще бъде прекрасно.
Поискала е да говориш с мен, нали?
Защо мислиш така?
Мълчанието ти е различно,
а аз не знам защо мълчиш.
Няма да спра да се виждам с него.
Според теб Ан това ли иска?
А не е ли това?
Ако тя го иска, и ти ли го искаш?
Така ли ще бъде от сега нататък?
Трябва да прекарваш повече време с нея.
Достатъчно дълго я познавам
и знам кога казва обратното на това, което мисли. Сама си пречи.
Аз й преча.
Кажи.
И ти ли мислиш, че трябва да спра да се виждам със Сирил?
Сесил...
Любов моя...
Колкото и да ме притискаш,
няма да ти казвам какво да правиш
и какво да не правиш.
Добре.
Какво "добре"?
Какво става?
Защо някои хора приемат, че бракът е завинаги,
а при други е тъкмо обратното?
Като се омъжа, не искам да имам чувството, че бракът ми е завинаги.
Елза каза ли ти за какво говорихме?
Единственото, което ме интересува, е дали може да бъдем заедно.
Понякога ми се иска да е за цял живот.
А на теб?
Като говориш така, изглеждаш по-малък.
Моля те, не прави така. - Как?
Когато не знаеш какво да кажеш,
ставаш лоша.
Ела на онова място, което ти показах.
Добре.
Сесил?
Да идем натам. Искам да съм на сянка.
Добре ли си?
Чувствам се много, много странно.
Знам.
Аз също.
Мисли за Ан. - Само за Ан...
Само за Ан.
Сигурно си разстроена.
Тя и Сирил...
Приемаш го много добре. Защо?
Опитвам се да не мисля за това.
Получава ли се?
За какво мислиш, когато се опитваш да не мислиш за нещо?
Труден въпрос.
Купувам неща, които не ми отиват.
Например?
Имам много червени червила, които съм ползвала веднъж.
Това ми харесва.
А ти? - Сама виждаш.
Чисто егоистично ми се иска да си по...
Неспокоен си, защото си излязъл да купуваш зеленчуци.
Повтаряй след мен.
Готова ли си? - Не.
Казвам се Сесил.
- Браво.
Животът ми не е лесен...
Но съм момиче със стил.
Оставете на мира...
Оставете... Какво?
"Оставете на мира..." - "Оставете на мира..."
Това е много важен стих. - "Оставете на мира..."
Оставете на мира...
... мен и Сирил.
Сесил...
Да?
Книгите... Може би беше малко враждебно.
Май започваш да се отчайваш.
Моля? - Защо се вълнуваш толкова много?
Гледаш така, сякаш си мислиш,
че нищо хубаво не ти се е случвало.
Хей...
Знам, че напоследък беше напрегнато.
Исках лично да ти кажа,
че нямам търпение да те опозная по-добре.
Много обичам Реймънд.
Любовта ми към него винаги ще включва майка ти
и теб.
Някога правила ли си нещо лошо -
нещо наистина жестоко,
нарочно,
без да се опитваш да се спреш?
Да.
Наранявала съм хора, които обичам, в най-важния за тях ден.
Понякога се сещам за това, докато се разхождам.
Едва не се спъвам и се налага да спра,
защото срамът от стореното се връща като призрак.
Много съм уморена.
Със Сирил ли е свързано?
Лятната любов може да те погълне изцяло.
Сякаш няма граници.
Като песен.
Наистина е като песен.
Мислиш ли, че още се среща с него?
Той е с Елза сега.
Ти се дразниш, че губя търпение с плочите.
Едно от удоволствията при плочите е,
че не се налага да мислиш какво следва.
Какво?
Кажи!
Щях да те обвиня, че се опитваш да живееш за мига.
Къде отиваш?
Тя те чака.
Честна дума, идеята е добра.
Дано се получи.
Вече се получава.
Добре, ще се видим довечера. Чао.
Довечера. В "Бар дю Солей".
Кой беше? - Не ме мрази.
Чарлс Уеб. Ще се видим там с него и Франсис.
С жена му?
Не си давах сметка
колко ми се прекарва една вечер навън.
Харесвам това усещане. - Какво е то?
На възбуда.
Със своя рокля ли ще бъдеш?
Мисля да съм с костюм с пола.
Шик. Харесва ми.
На 5 октомври? Това е много скоро, Реймънд.
Есента в Париж е подходящ момент да се оженим.
Не сте ли мислили да изчакате година?
Нито за миг.
И защо да чакаме?
Романтично е да правиш нещата бързо.
А може би така поддържаш романтиката жива.
Ще бъде скромна сватба.
Аз ще се погрижа за всичко.
Честито. И т.н., и т.н...
Замалко за забравя.
Казах ти, че е голяма за това. - Невъзможно.
Боже мой! Какво е това?
Много са готини. - Чудесни са, нали?
Къде ги намери? - От личната ми колекция са.
Елза... Елза Макинберг.
Тя е, нали? - Елза ли?
Не я познавам.
Той прилича на римска статуя. - Същински херувим.
Красив, висок херувим.
И аз се обличах така. - Сериозно?
Като него или като нея?
Само ще говорим за тази хубава двойка
или ще ги поканим да седнат при нас?
За есента в Париж. - За есента в Париж.
За есента в Париж.
Твоята съучастница...
Обичам те, Ан.
Влез!
Реших, че може да имаш нужда от това.
Как си?
Забавлява ли се снощи?
На мен доста ми доскуча.
Понякога бъркам скуката с чувството на болка.
И двете могат да те дестабилизират.
Не и теб.
Теб нищо не може да те дестабилизира.
Напротив.
Но не за дълго.
Сигурно нямаш търпение да се видиш със съучениците си.
Нямам търпение да дойде есента.
Сватбата.
Смяната на сезоните.
Винаги е по-лесно да излезеш по сако.
Почини си още малко.
Как се справих?
Ти ревнуваше ли?
Да.
Започвам да се мразя.
Това нещо ново ли е?
Тази омраза е различна.
Сякаш съм изпълнена с отрова.
Това е чувство за вина.
Недей.
Не се опитвай да даваш име на това, което чувствам.
Защо го правиш?
Като се замисля, не знам.
Но като не мисля за това,
имам чувството, че нямам избор. - Имаш.
Ето нещо, което не обичам -
да кажа, че нямам избор, а някой да настоява, че имам.
Когато не съм гладна, просто не съм. - Да...
Обикновено казваш, че не си гладна, а ядеш от моята чиния.
Имам подарък за теб.
Не... Не! Не!
Не! Не!
Тя се превръща в човек,
който не може да бъде наранен.
Много сладко.
Чао.
Трябва да взема някои неща от града.
Иди, преди да са затворили.
Дай ми списъка.
Масло - аз използвах последното.
Има и други неща.
Ще ги купя утре.
Отивам да поплувам.
Една разходка ще ми дойде добре.
Много е хубаво.
Много.
Елза, не разбирам.
Напротив, като ти кажа "заливчето", ще се сетиш.
Заливчето, където ходехме. - Харесва ми.
Готино е.
Забавно е. - Морето беше синьо...
Синьото море... - Онова прекрасно синьо...
Сесил, дръпни се!
Какво стана? Не си тръгвай!
Беше приятно за малко... - Дай ми шанс да оправя нещата.
Сгреших. Никога не съм допускала такава голяма грешка.
Ан, имаме нужда от теб.
Чакай!
Здравей.
Как си?
И никога да не стана от тук, няма да имам нищо против.
Мога да си живея на тази плочка.
Моля те, кажи ми нещо.
Какво?
Каквото и да е. Гърлото ми се стяга.
Прегръдките й бяха едновременно топли и хладни.
Продължаваха едва няколко секунди, но бяха толкова сърдечни.
Да.
Може би в това е тайната на елегантността.
Да бъдеш едновременно сърдечен и хладен.
Тя нашата тайна ли е, или мислиш, че това звучи жестоко?
Дълго всичко ще ни се струва жестоко.
Когато майка ти почина,
бях съсипан.
Бях по-млад, а ти беше малка.
Не знам доколко разбираше какво става.
Вероятно си разбирала.
Тогава гледахме към новите радости в живота, не към миналото.
А скръбта...
... не се вписваше в него.
Последва период, в който не успявах да се съвзема,
нито да си спомня,
нито да продължа напред.
Исках всичко да е близо до мен, защото само така можех да живея.
А с Ан...
... след толкова време най-после се чувствах...
... добре.
Добре ли?
Да.
Добре.
Обичах да я чувам от съседната стая.
Повече никога няма да приемам никого...
... за даденост.
И двамата ще го правим.
Давай, давай... - Лепкави са.
Кажи дали са готови. - Готови са.
Сигурна ли си? - Не са идеални, но са добри.
Всички много ще се зарадват.
Да не се опариш! - Тази вечер ще ти се обясни.
Нищо подобно няма да стане.
Идеално.
Добавяме соса. - Още, още!
Къде е Дени?
Професионалният ни дегустатор! - Първата хапка е за теб.
Сигурна съм, че ще му хареса.
Лейди и Скитника!
Красота!
Ето...
Ти дойде! - Здравей.
Влез.
Как си?
Влизайте.
Ако бях тръгнала да търся нещо, щях да закъснея.
Не само закъснях, но и идвам с празни ръце.
Не се тревожи. Радвам се, че дойде.
Палтото... Ето там.
Благодаря. - Няма защо.
Сега идвам. - Не бързай.
Къде е тя?
Отиде да си остави палтото.
Кой? - Сесил.
Сесил е дошла? - Да.
Защо стоиш тук? Върви при нея!
Спокойно. - Отивам да я повикам.
Притеснен си, Дени. Много си сладък.
Не си забавен. - Вие не сте забавни.
Обичам тази песен. Елате да танцуваме.
Не ми се танцува.
Отивам, преди песента да е свършила.
Дени, иди при нея.
Тя скоро ще излезе.
Когато е готова.
По романа "Добър ден, тъга" на ФРАНСОАЗ САГАН
В памет на Рана Боуз
Превод ИЛИЯНА ЙОРДАНОВА
Субтитри от YavkA.net @ 2025