Някога галактиката ни била управлявана от извънземната раса еридиани.
Мощта и технологиите им надхвърляли човешкото въображение.
Макар да изчезнали отдавна, оставили късчета от технологиите си,
остатъци, залегнали в основата на целия човешки напредък.
Но най-големите тайни на еридианите
били скрити в подземие на планетата Пандора.
Този някога мирен свят бил нападнат от корпорации,
престъпници и търсачи на съкровища,
враждуващи и избиващи се в търсене на подземието.
Но то оставало скрито.
Тогава, иззад облаците на хаоса проблеснал лъч надежда.
Едно пророчество.
Един ден дъщеря на Еридия щяла да отвори подземието
и да възстанови реда на съсипаната планета.
Звучи като врели-некипели, нали?
Аз също мислех така…
… докато не стана тази бъркотия.
Ето го! - Стой!
Да му се не види, няма отвори за въздух!
Ама че тъп шлем.
Тина. Здравей.
Аз съм Роланд. Стана нещо неприятно.
Атлас ме прати да те заведа на сигурно място.
Татко праща теб? - Да.
Най-ниският му войник? - Да.
Да спася най-киселата му дъщеря.
Пробив в сигурността. Станцията се затваря.
Всички да се подслонят на място.
Добре, да вървим! - По-бавно!
Виждам целта!
Проклятие.
Хайде, тръгвай!
Стойте!
Не ставай!
Боже.
Не!
Дръж!
Мним щурмовак, гадино.
Ела.
Тръгвай!
Размислих! Върни ме в килията, моля те!
Идвай!
Един от психарите се измъкна!
Време е да полудуваме!
Застанал си на мястото ми.
Пусни го!
Кротко. Хайде да бъдем приятели.
По дяволите.
Съжалявам, Нокс.
Моето момиче.
Как си, Крийг? Искаш ли палачинки?
Моето момиче е счупено.
Ти си Крийг, нали?
Ще ми помогнеш ли да я измъкнем оттук?
НА 50 СВЕТЛИННИ ГОДИНИ…
ПРОМЕТЕЯ
Е, няма как всички да сме дъщерята на Еридия,
припкаща към съдбата си.
Някои се налага да работим, за да живеем.
Не си длъжна да го правиш. Ще ти платя.
Може да вземеш всичко от портфейла ми.
Млъквай, да не ти счупя и другата ръка.
Не, едната ръка стига.
Как е? - Прощавай.
Куин. - Лилит.
Имаме и други места. - Ами да си намери тогава.
Днес не.
От горния рафт.
Дано не очакваш върховно качество.
Заведи децата си на урок по танци.
На среща ли?
Помниш ли обира в Лектра Сити? - Загинаха охранители.
Този нещастник ги е убил.
Не съм искал да застрелвам никого.
Стара съм вече за тази работа.
Ловът на глави е за млади лудетини, не е ли така?
Да отговарям ли? - Няма нужда.
Лилит!
Изчезвай.
Чух, че си кисела стара…
Чакай, чакай…
Не започнахме добре.
Виж какво…
Представлявам много богат човек, който има поръчка за теб.
Имам работа. Може би другия месец.
Прибираш тези отрепки живи или мъртви, нали?
Не тук, здравеняко.
Не искаме проблеми, просто нашият работодател не обича да чака.
Че кой обича?
С тези кретени ли си?
Или харесваш насилието?
Тези господа работят или по-скоро работеха за мен…
Ще повикам Кимбър да разчисти. - Благодаря, Куин.
Впечатляващо.
Предупредих ги да не те подценяват.
Казвам се Девкалион Атлас.
И… Момент.
Малко е неудобно.
Ей ти, дебелият.
Превключи ме.
Тя уби Франк и Уес.
Но никога не би застреляла човек от твоя калибър.
Както казвах… Тръгвай.
Аз съм Девкалион Атлас, президент… - На корпорация "Атлас"?
Името го подсказва.
Имах доста дълъг ден.
Може ли да минем по същество? - Разбира се.
Дъщеря ми беше отвлечена и искам да си я върна.
Ловец на глави съм, не бавачка.
Нямаш ли си войници, които да пратиш?
Да, Пурпурните копия.
Само че похитителят е един от тях. Искам външен човек,
който да се оправи на планета с психопати, скаги и авантюристи.
Някой роден там. - Дъщеря ти е на Пандора?
Бог да й помага. Нямаш толкова пари, че да припаря пак там.
Сигурна ли си?
Може пък да имаш.
Ще започна, щом приключа сегашната си поръчка.
Май си свободна да започнеш веднага.
Дай й маяка.
Включи го, щом намериш дъщеря ми, и ще дойдат да ви вземат.
Досега не ме разочарова, Лилит.
Съветвам те да не започваш.
Съжалявам.
Проклятие.
ПАНДОРА
ДОБРЕ ДОШЛИ НА ПАНДОРА
СВОБОДНА ПАНДОРА
Благодаря, че летяхте с транспортна капсула "Атлас".
Вие достигнахте своята дестинация Пандора.
Нека ви кажа всичко, което ви интересува за Пандора.
Тя е помийна яма. Питайте мен, тук съм родена.
Мразя тази планета.
Това е място, на което не бихте се върнали.
Колкото по-скоро намеря момичето,
толкова по-скоро ще се махна оттук.
КАКВО КРИЕ ПОДЗЕМИЕТО?
Войникът откраднал совалка на Атлас и се разбил тук преди месеци.
Не беше останало много.
Беше ошушкана за части и разсипана от търсачи на подземието.
Не се знаеше дали двамата с Тина са оцелели.
Кажете, ако сте я виждали.
Разпитах сред местните.
Малки бродяги, които едва преживяваха.
Тина и войникът бяха минали оттам.
Поели на север към Файърстоун.
После налетях на други местни.
Бягай!
Психопати, убийци, банди.
Време беше да хвана нещо и да поема на север.
ОБИКОЛКИ НА ПАНДОРА
Здравей, търсачо. Да те закарам някъде?
Не търся подземието, но… - Качвай се.
Хората вътре, багажът горе,
да не вземе да гръмне нещо. Става мазало, повярвай ми.
НАРУШИТЕЛИТЕ ЩЕ БЪДАТ ИЗПАРЕНИ
Здравей, пътнико. Казвам се Маркъс.
Разбира се, не си дошла да си бъбрим.
Тук си да търсиш подземието.
Достатъчно. Единственото, което търся, е превоз.
Щом казваш.
Здравей, смели търсачо на подземието!
Дошъл си да търсиш изгубеното подземие на еридианите
точно тук, на Пандора!
Мечтаеш за несметно богатство?
Намери ключовете, после и подземието, но няма да е лесно…
Ще го спреш ли? Не търся подземието.
Не става. Автобусът е за търсачи на подземието.
Дали ти ще откриеш подземието?
Древно съкровище на извънземни с високотехнологични тайни…
Пандора е опасно място. Нужно ти е добро оръжие.
Маркъс ще те снабди…
Следваща спирка Файърстоун, откъдето тръгват всички търсачи.
Не, наистина не съм…
Благодаря.
Наслука, търсачо. Дано откриеш каквото търсиш.
ЕХОНЕТ
ДНК ТЪРСЕНЕ
СЪВПАДЕНИЕ ЛИЛИТ КЕШЛИН
Две седмици по следата, студена като луните на Пандора.
Тина и войникът бяха заминали отдавна.
Трябваше ми чудо, но получих нещо друго.
Окото ми! Застреля ме в окото!
За цял живот ще ослепея и как тогаз ще оцелея?
Шегичка!
Мога да издържа на всякакво ненужно насилие като това сега.
Сигурно се питаш какво търси това нещо тук.
Не, изобщо.
Програмиран съм с хумор, ще го приема за духовитост.
Махай се.
Аз съм Хиперион CL4P-TP, вероятно последният още действащ.
Но ме наричай…
Опа! Пак ме застреля неволно в лицето.
Както казвах, наричай ме Клаптрап.
Мога да продължа цяла нощ, затова изчезвай.
Бих искал, доколкото опознах проклетия ти нрав.
Само че нямам избор.
В какъв смисъл? Атлас ли те праща?
Атлас ли? Гадост!
Не работя за конкуренцията. Хибернирах под купчина боклук… 36 години.
Щом кацна на Пандора, бях реактивиран.
Програмиран съм да ти помогна, щом се върнеш.
Дори аз самата не знаех, че ще идвам.
Кой те програмира? - Не знам!
Жалко, понеже си ужасен човек и не знам на кого да се сърдя.
И сега съм длъжен да ти служа, докато не умреш.
Заплашително ли прозвуча? Съжалявам.
Докато не умреш, ще ти помагам, а аз умея много неща.
Пазя равновесие. Въртя се в кръг.
Не искам партньор.
Имам и достъп до "ECHOnet". - "ECHOnet" ли каза?
Можеш ли да намериш някого? - Само дай снимка.
Ще преровя останките от визуална банка
и ще установя последното местонахождение.
Намери я. Последно е видяна край Файърстоун.
Достъпвам мрежата.
Сканирам ли, сканирам.
Може ли да не пееш? - Мога!
Сканирам ли, сканирам.
Готово!
Последно е регистрирана при стара кариера в Тундра Експрес!
Това са 132 дни пеша с 98% вероятност да те изяде кроу магот.
Не звучи никак зле.
Ще ни трябва возило.
Това са Пурпурните копия, частната армия на Атлас.
Защо са тук? - Мога само да предположа.
По същата причина като теб.
С психопатите ли работят?
Явно Атлас наема куцо и сакато да търси дъщеря му.
Концентрирам се. - Прощавай.
Тръгват си. Май не са я намерили.
Няма вече мама! Доставка на безплатен обяд!
Хич не беше в стила ти да спасяваш децата.
Трябва ми возило.
За момент ми се стори, че не си толкова зла.
Светът отново доби смисъл.
Отпред има място за един, но не ме мисли, ще седя в скута ти.
Лилит! Неволно ме затвори отзад!
Лилит!
Моля те, изтощи батерията ми и ме върни в хибернация.
Няма да те издам.
Искаше да помагаш. - Не, програмиран съм.
А искам да изтриеш паметта ми, дяволска жено.
Наистина ли това е мястото? - Това е последното местонахождение.
Схващаш ли?
Но явно отдавна вече не е тук.
Дали?
Тук си имаш цяла менажерия.
Можеш да си основеш зоопарк.
Ти сигурно си Тина.
Аз съм Лилит.
Войникът, който те доведе тук, също ли си играе на криеница?
Заряза ме. Не съм го виждала от дни.
Дойдох да те върна у дома при баща ти.
Да, той изглежда истинска душичка.
Какво, баща ми ли? Значи ще видя татко?
Наистина ли? Толкова се страхувах. - Като стана дума…
Шумовете ме ужасяват.
Ще уведомя баща ти. - Ще си стегна багажа.
По дяволите. - Много обичам татко.
Той е такъв грижовен родител.
Добре, щом казваш.
Г-це Лилит, ще ми вземеш ли животинчето?
Кое?
Малка…
Обичам да се отбиват ловци на глави.
Време е да завали… разкъсаният ти труп.
Ехо? Още ли си жива там?
Изглежда луда за връзване!
С нея имате много общо.
Само дето тя е по-малка, по-мила и по-сладка.
Дано не е било нещо важно. - Поправи го.
Леле, заминало е.
Къде се скри?
Тина.
Дошла съм да те спася.
Дали имам нужда от спасяване?
Аз съм тук горе, а ти се криеш под кола.
Като мишка!
Слизай веднага долу!
Ей, Крийг!
Тази яка мацка насочи оръжие към твоята приятелка.
Ще ти оглозгам гръбнака!
Сдушила си се с психари?
Само беше такъв.
Сега е моят батко!
Колко сладко. Вие се избивайте, аз отивам за кафе.
Кажи й какво печели!
Направи голяма грешка!
Застреляй го в лицето!
Застреляй го пак!
Забрави, не става. Бягай!
Моят е по-голям.
Слушай.
Праща ме баща ти.
Странно, понеже аз нямам баща, госпожо.
Тази планета обърква ума.
Умът ми си е направо перфектен.
Виж, дори не искам да съм тук. Нищо лично.
Затова ела с мен и се разберете като баща и дъщеря.
А пък аз…
Браво, доведе ги право при мен.
Атлас е пратил някой нов да търси момичето.
Кой да очаква отрепка, търсеща подземието.
Не съм отрепка, търсеща подземието.
Тя е отрепка ловец на глави.
Не съм виновна, че не ставаш за нищо… Коя си ти?
Командир Нокс от Пурпурните копия.
Момичето идва с мен.
Така ли? С коя армия?
С тази зад мен.
По-живо! Надясно!
След мен!
Стой зад мен. - Ще дойда.
Стой. - Ако се държите мило,
ще ви похваля пред татко.
Не възразявам.
Сержант Русо, донеси невронашийник за момичето.
Слушам, командире.
Нашийник ли? Умирам за бижута.
И аз имам подарък за теб.
Дръж!
Ще ми бъдеш ли приятел?
По дяволите!
Да!
Бързо!
Дръж се!
По дяволите! Тина!
Стой! Тя идва с мен!
Оставих те само за десет минути!
Качвай се! - Той е с мен!
Иска ми се аз да не бях. - Качвайте се!
Давай!
Лилит, чакай ме!
Какво ти казах?
Минимум експлозии. - Казах, без експлозии!
А ти коя си? - Лилит. Татко я праща.
Значи е долен ловец на глави. - Аз съм елитен ловец на глави!
Не ми се плаща да се стреля по деца.
Със сигурност. - Лилит. Лилит!
Неволно заряза най-добрия си приятел!
Да умре!
Лилит!
Бързо, бързо!
Не че настоявам, но ме пусни вътре, когато можеш.
Какво правиш? - Протегни се и ме загреби!
Става и без да спирате…
По-внимателно със стоката! - Идват!
Разрешено ви е да стреляте!
Огън!
По дяволите! Виж какво,
я карай ти!
РАКЕТА
Можеш ли да караш? - Аз ли?
Кой кара в момента?
Карам, карам, карам, бива ме да карам.
Аз робот шофьор съм…
Прихващам целта.
Имаме проблем!
Пазете се!
Света ламарино!
Казах ти да караш!
Първи и четвърти - надясно! Отрежете им пътя!
Приклещиха ни.
Още не са. Дръжте се!
Пазете се! - Какво ще правиш?
ВНИМАНИЕ ТРЕШЪРСКА ПИКНЯ
Беше отвратителна идея…
но пък успя. - Не се знае.
Къде се намираме?
В Писуош Гъли.
На какво вони?
Вдигни стъклото. - Защо?
Вдигни го! - На какво вони така?
За каква воня говорите?
Изпълнявай! - Не искам!
Вдигни го! - Не ми нареждай…
Влезе ми в устата! - Сардински плисъци.
Това е пикня. Колата ми се напълни с пикня!
Поправка - 67% урина, 14% фекал…
Да му се… - Внимавай!
Господи!
Никой да не мърда.
Няма да умра във… - Млъквай!
Добре…
Това да не е… - Изглежда зле.
Точно това е.
Май е сърдито. - Да дам ли назад?
Или гладно.
Ще ни убие. - Изчакайте.
Да дам ли на задна? - Не прави нищо.
Майчице!
Твоите хора са тук.
Роланд, без глупости. Искаме само момичето.
Затегнете коланите, имам план.
Някой да ме държи!
Сериозно, нямам колан!
Роланд, какви ги вършиш?
Давай, давай! - Дръжте се!
Дръжте се… - Не, не!
Проклятие, май спукахме гума.
Това ли наричаш план?
Получи се, нали? Може да ръкопляскате.
Ура, не умряхме!
Нищо.
Стой тук и наблюдавай.
Добре, но те не вярват на теб, и то с право.
Сканирам ли, сканирам…
Вече трябваше да са ни догонили.
Скатовете не летят без подкрепа по земя.
Нокс изчаква подкрепления.
Пускай, здравеняко.
Преди да станеш похитител на деца, си бил от Пурпурните копия, нали?
Роланд не ме отвлече, а ме спаси. - От охолен живот ли?
Татко ме смята за дъщеря на Еридия. Мога да отворя подземието.
Затова ли било?
Отвлякъл си я за себе си.
Знаеш ли колко хора са умрели в търсене на онази дупка?
Аз знам. Майка ми е една от тях.
Имаме нещо, което те нямат, малката.
Нека позная - хъс, оптимизъм, сговорна дружина?
Съвест.
Атлас не бива да се добере до подземието.
Спокойно. - Не! Тя е отрепка и работи за Атлас.
И славната ви дружинка ще го спре? - Ще опитаме.
Обаче нямаме очи на гърба си.
Хвърли оръжието си ей там, вземи провизии и се махай.
Щом Атлас научи за онези след нас, ставам пътник.
И да не ти харесва, на ваша страна съм.
Страна без армия плюс това.
Дано имаш по-добър план от бухване в пастта на някой трешър.
Не, но знам кой има.
Тя е учен и експерт по подземието.
Тя ме прати за Тина и ключовете.
Вече имаме един ключ, остават два. И, разбира се, аз.
Качвайте се. Следваща спирка - Убежището.
Еха, пътешествие!
Сложете си маски, да не привличаме внимание.
Пазарът е чист. - Разбрано.
Определено има промяна… към по-зле.
Назад!
Леле, кой е този хубавец?
Той е свиреп убиец.
Наградата току-що стигна 150 бона.
Явно не само ти си специална.
Събрание на жабите канибали!
Дойдохме, сега какво?
Мокси ще ми помогне да намеря онази жена.
Мокси ли? - Познаваш ли я?
Донякъде. Беше отдавна.
Подръж, ако обичаш.
Крийги, повози ме!
Не привличаме внимание.
Намери ли каквото търсеше във Файърстоун?
Не те познавам, страннико. - Добър опит, г-це "Владоф Инфинити".
Не забравям оръжие.
Накъде си поела, Нетърсеща подземието?
Точно него търси.
Знаех си. Казах ли ти?
Виж ти, какво е довлякъл скагът.
Здрасти, Мокс. - Влизай.
Ти си особено добре дошъл.
Млечен шейк за моето захарче и питиета за приятелите ми!
Елате да видите нещо.
Насам, заповядайте в кабинета ми.
Роланд?
Роланд. - Спокойно.
Прощавай.
Знаех си! Майчице! - Здрасти, Лари.
Едва ли ме помниш, но аз теб - да.
Майка ти беше добра жена.
Е, няма как да знам.
Добре, къде е тази учена?
Тръгвате оттук нагоре по стълбите.
Горе има асансьор. Кодът е "Ехо".
Ехо.
Безопасно ли е? - Ако тя не вдигне всичко във въздуха.
Как е шейкът, захарче?
Слушай, ако щеш ми вярвай,
но много се радвам, че се върна.
Дано си наясно колко много те обичаше майка ти.
Често ми повтаряше, че си специална. - Благодаря за помощта.
Да оставим нещата така.
Ясно.
Виках им: "Не убивайте съквартиранта ми!".
Наистина ли? - Ами да!
Цената ти се вдигна. - Моята ли? Я стига.
Нокс е побесняла. Какво толкова й направи?
Просто я отсвирих. - Както и всички нас.
Да.
Беше ми приятно, човече.
Спокойно, гроб съм, няма да издам приятеля си.
Не се тревожа за теб, ти си мой човек.
Ти си моето другарче.
Имам чувството, че няма да кажеш на никого.
Нали ще се оправи? - Ще има адски махмурлук.
Кой да знае, че електричеството предизвиква дефекация?
Излезте отзад, аз ще се оправя с тях.
Хайде, Клаптрап. - По-бързичко.
Вашето приятелче препи здравата
и се просна като чувал с картофи.
Май ме забравихте.
Не бих отказала бакшиш.
Така, май е това.
Ехо.
Ехо?
Сигурна ли си, че това е паролата? - Може би трябва да е с ехо.
Ехо-ехо…
Добре.
Ето, без мен сте изгубени.
Да вървим, Клаптрап.
Къде отиваме? - Нагоре.
Имаш ли й доверие?
Ксеноархеолог е и е малко особена.
Обаче знае всичко за подземието.
Каже ли нещо откачено, не й се връзвайте.
Впечатлен съм от това място десет на стотна степен!
Яко.
Водиш момичето. - Да.
Намери ли и ключа?
Здрасти, аз съм Тина, специалната.
Танис.
Здравей, Лилит.
Супер, явно се познавате.
За жалост.
Махам се оттук.
Какво? - Добре.
Обаче воните на трешърска пикня, а теб те търсят из целия град.
По-добре се настанявайте и се измийте.
Електродушът е ей там. - Еха, душ!
Деца, тръгваме си, хайде.
Разбирам, явно си имате нещо, все едно какво. Обаче тя е права.
Щом ме издирват, значи издирват всички ни.
Колкото и да не ни харесва, трябва да кротуваме.
Лилит, нямаме избор. Какво става, Танис?
Електродуш! - Чакайте.
Време е за душ. - Клаптрап.
Ще си взема душче! - Това не е…
Клаптрап.
Презареждане… - Кротнете се, моля ви.
Успокойте се.
Корен квадратен от 929 000…
Съдейки по езика на тялото ти, мисля, че си разстроена.
Наблюдателна, както винаги.
Заради майка ти ли?
Не, заради теб.
Тя ти се довери.
Трябваше да се грижиш за мен.
А ти хукна обратно да търсиш някакво загадъчно еридианско мазе.
Оставих те при търговци.
Вярно, онези убийци и крадци на миньорския кораб.
Това искаше майка ти.
На десет да умея да убивам? - Да оцеляваш.
Върнах се да довърша делото й.
Тя вярваше, че подземието може да подобри положението…
Изтъргува дъщеря си срещу едно голямо нищо.
Прибирай се.
Тук не е безопасно.
Мога да се грижа за себе си. Казах ти, специална съм.
Всички сме специални.
Аз съм създадена такава.
Как така създадена?
Баща ти не е ли Девкалион Атлас?
И да, и не. - Поясни, ако обичаш.
Той е моят…
… създател.
Атлас направо е луднал по това подземие.
Казва, че може да го отвори само дъщеря на Еридия.
Намерил част от ключа за подземието
и на нея имало съвсем мъничко…
… кръв. - Еридианска кръв.
Клонирал е еридианец. - И познай кой е.
Тина ли се казва?
Уцели.
Няма проблем. Какво като съм отгледана в лаборатория?
Притрябвали са ми майка и баща.
Създал те е да отвориш подземие.
Ама че кретен. - Меко казано.
С технологията, която открие вътре, ще създаде супероръжия.
Човекът не е в ред с главата.
За Атлас съм само продукт.
Ако ме докопа, ще ме накара да отворя подземието.
После ще ме затвори в друга лаборатория за още експерименти.
Да беше видяла какво правеха с другите клонинги…
Няма да те намери.
Ехо, как е?
Здрасти, захарче. Един ъпдейт на фърмуера?
Чупката, дребен. - Някой плаче за смазка.
Баща ми често казваше:
"Не вярвай на човек, който не носи на пиене".
Тя ме зашемети. Обичам алкохола, ставам дивак.
Колкото до малката,
щях да ви я предам на мига, за да ми се махнете от главата.
Харесва ми, че си борбена, но чуй какво следва.
Резервни части! Да ви се намират излишни?
Опа!
Това е роботът му, стар CL4P.
Ако обичате, дайте път!
Разчистете улицата!
На земята! - По-живо!
Щом вече имаме Тина и първия ключ, искам да видите нещо.
Това е миньорски дневник, оставен от корпоративен бюрократ.
Записвал е всичко, намерено от миньорите.
Повечето не става за нищо, но на тази страница…
ЗОНА 724 ЕРИДИАНСКА КЕРАМИКА
Друг ключ. - Помислил го за парче керамика.
Не се усетил, че е ключ за подземието. Стават два от три.
Ако е вторият ключ, защо вече не е у теб?
Защото мината е в Каустик Кавърнс.
Проклятие.
Внимание, тревога!
Да бягаме, народе. Идват войници с оръжия и стрелят!
Успокой се. Какво става?
Войничката, която не понася Роланд,
което предполага, че двамата… - Казвай де.
Разпитваше Мокси с твоя приятел… Лари ли се казваше?
А уж изглеждаше свестен. - Видяха ли те?
Нали няма да се сърдиш, ако кажа "да"?
Блокирайте изходите. Не пускайте никого.
Махнете това нещо оттук.
И без маски. - Разбира се, командире.
Двуцевен бластер с йонизирани снаряди.
Костотрошачът ряпа да яде. Продаваш ли го? Ще ти платя добре.
Убежището е отцепено, докато не намерим онзи робот.
Има ли изход оттук, който да не е през сметище?
Не.
Какво, и вие ли искате?
Входът е под онези ламарини.
Ей там.
Вижте какво си имам!
Отвори.
Ехо?
Гледай ти, стълба!
За жалост, не съм пригоден за вертикално придвижване, гадост.
Явно ще…
Съдбата ни очаква. - Добре съм!
Супа с месце!
Химически отпадъци от мината.
Могат да проядат почти всичко, освен кристалите тук.
Как ще минем оттук? - Няма да е оттук.
Ще трябва да минем отгоре. Крийг.
Опитай да го изтръгнеш.
За щастие, колелото ми е голямо,
затова ще гледам от безопасно разстояние как се топите.
Ти можеш да влезеш.
Мини по тунела, намери главното табло и отключи вратата.
Дадено! - Но тихо.
Разбрано, не искам да ви сполети нещо особено ужасяващо.
Аз ще мина пръв.
Остави на мен. - Не, аз.
Отивам аз. Тина!
Тръгвам! Спокойно, аз съм най-лека.
Тина!
Първо дамите.
Не възразявам.
Всичко наред ли е?
Внимателно.
Вижте тук.
Надеждата никне на най-неочаквани места.
Красиво е.
Мисията изпълнена! Отключено е!
Аз съм най-добрият спец! Ще преборя всеки тест!
Да не го вземе човек. - Пак заповядай!
Няма угодия.
Порои от писъци.
Кръвооки. - Символите им са навсякъде.
От тези психари треперят дори психарите.
Сигурно още са тук.
Да проверим. - Но без бомби.
Ще бъда прецизна. - Ти си единствена на света.
И си специална.
Чакайте тук да се върнем. Ела, Лил.
Имал ли си си работа с кръвооки? - Веднъж.
Как се отърва, с блага дума и прегръдка ли?
Не знам какво ги прихваща тук, но стават още по-откачени.
Одерете кожата и сипете сол в раната!
Твърде много са. - Да ги взривим?
Не можем да минем за едни от тях, като не броим теб, хубавецо.
Благодаря!
Шансът за успешна тайна операция при този сценарий е…
Нула процента? Еха, това е нещо ново!
Явно бяхме дотук. Да се връщаме в колата.
Включи ли и диверсия? - Естествено.
Разгледах 16 млн. варианта, като един от вас прави диверсия.
Пълен провал! - Не един от нас.
Че кой друг… О, не.
Може ли да мина?
Здравейте, как сте?
Малко нервен смях, колкото да потръгне приказката.
Лъскаво!
Само минавам оттук в търсене на забавления.
Дами и господа, моля за внимание!
Тук съм, защото искам, а не за да ви отвличам вниманието.
Макар да няма логика в това, което ще кажа,
и всеки с малко здрав разум ще заподозре нещо гнило,
реших на своя глава да кажа следното…
Яжте си всички задниците с насраните муцуни,
докато не пукнете от загубеняшко отравяне,
каквито сте всички вие, смърдящи нещастници.
ОПАСНОСТ: ВИСОКА
Прекалих ли? Да, нали?
Кое пресоли манджата, "насраните муцуни" ли?
По стълбите, бързо!
Само не по шасито!
Програмирането ми…
Ще ми остане белег.
Да му се… Уцелихте ме. Добре де, мъртъв съм.
Ще се оправи ли?
Превъзходен план!
Кой да очаква, че ще ме застрелят, нали така?
Е, оцеляхме.
Не позна за нулата процента.
Още не сте се измъкнали.
Ключът трябва да е тук.
Супер, значи ключът е в някой от тези сандъци.
В някой от тези безброй сандъци.
Ще ни трябва малко време.
Четири дни, ако работите денонощно,
което телата ви не позволяват, мързеливци!
Не и ако онези хуни ни открият първи.
Кръвооки. Хуните не живеят тук долу.
Тук няма хуни. - Никой не казва, че има.
Какво толкова? - Ти ги спомена.
Да забравим за тях. - Пропускам ли нещо?
Не разбирам. - Стига с тези хуни!
Съжалявам.
Разбирам, но ти говориш за хуни. - Тук има кръвооки.
Кълна се… - Намерих го.
Кое? - Втория ключ.
Но как? - Не знам, просто късмет.
Ще видим каква си късметлийка на излизане.
Натам има изход.
Какво беше това?
Какво? Изхвърлям излишното олово.
Излиза едно голямо. Ето го!
Не можеш ли да стискаш? - Няма начин, не ме съдете.
Какво смешно има? - По-тихо.
Аз съдя ли ви?
Да не привличаме… - Пазете се!
Малко помощ?
Бързо!
Танис!
Благодаря!
Твое ляво!
Ела тук, малката!
Какво правиш? - Исках оръжие.
Просто помоли, Танис! Тръгвай!
Натам!
Страхотни сме!
Ние можем всичко! Стълби! Крийг, помогни ми!
Бързо!
Лилит, прикривам те, тръгвай!
Роланд!
Внимавайте!
Сега!
Да вървим.
Трудното вече мина.
Бягайте!
Пусни ме! - Тина!
Лилит!
Здравей!
След мен, имам страхотна ориентация.
Помощ!
Крийг, завърти ме!
Намерих! Има асансьор!
Тръгвайте след мен!
Роланд! - Клапи, тръгвай!
Лилит, не ме оставяй пак!
Насам има товарен асансьор!
Тук е, насам.
Бързо!
По дяволите, ще се забавим малко. Подръж!
Клаптрап, помогни ми!
Пред всички ли? - Да!
Обърнете се! Заповядвам ви!
Крийг, имаме компания. - Ще се лее кръв!
Хайде! - Опитвам се!
Крийг, чакай!
Не става. - Ти не трябваше ли да си умна?
Ще те направя на кайма! - Още една жертва!
Благодаря, хлапе.
Танис!
Готово ли е? - Още не.
Хайде, дай целувка!
Крийг, отстъпление!
Тръгвай!
Съжалявам за всичко!
Хайде!
Да тръгваме! - Не работи.
Давай, Танис.
Имаме проблем със захранването.
Леле!
По дяволите!
Какво правиш? - Ще го поправя.
Върни се!
Недей, моля те.
Роланд! - Тина…
Ще се видим в подземието.
Обещавам.
Танис…
Натисни! - Натискам.
Роланд!
Е, Боб, ще им разкажем ли играта?
Очаквах да го кажеш.
Спирачките отказват, не забавяме.
Няма да оцелеем!
Телепортация! Оказа се, че я владея!
Още сме живи? Още съм роб? Гадост!
Царица на повърнята! - Гнус!
Май й призля от телепортацията.
Как го направи? - Не знам.
Просто стана.
Роланд ще се оправи, нали? - Той е елитен войник.
Ако някой може да се измъкне оттам, това е той.
Къде сме? - Нямам връзка с "ECHOnet".
Прилича ми на стара мина.
Може да се подслоним вътре.
Свързах ключовете, виж.
Някаква карта ли е? - Невероятно, нали?
Не е просто ключ.
А ей там…
Подземието?
Жалко, че майка ти не може да го види.
През цялото време е било там. - Явно.
Виждала съм го някъде. - Огнения ястреб.
Еридианска богиня, пазителка на планетата.
Без третата част няма смисъл.
Имаме я.
Тя е ключът, асансьорът го потвърди.
Само еридианец може да извърши фазов пренос.
Щом тя е част от ключа, какво ще стане, щом отвори?
Предположих, че знаеш.
Майка ти не ти ли каза? - Бях на осем, почти не я помня.
Щом дъщеря на Еридия постави ключа,
частите се сливат и подземието се отваря.
Не мисля, че това означава, че тя непременно ще умре.
Но ще поемеш риска. - Няма друг начин.
Ако не я вземем ние, ще я вземе Атлас.
Няма спасение без саможертва.
Най-гадната оргия някога.
Почивай в мир, Боб.
По дяволите.
Прощавай, за миг помислих, че е трупно вкочаняване.
Беше приятен миг, ще запазя спомена.
Освен това намерих части от един мъртъв трансформър
и поправих онова, което ти така нехайно счупи.
Не си го натиснал, нали? - Не съм.
Ако искаш, пак ще го смачкам.
"Благодаря, Клаптрап, цена нямаш."
Аз ти благодаря, Лилит, сгряваш душата ми.
Лилит.
Да не би да строши маяка, който ти дадох?
През цялото време е бил бракма.
Нищо подобно, беше прецизно проследяващо устройство,
което ме доведе при теб и Тина.
Вече си мислех, че вечно ще ми се изплъзва.
Умница е. - Тя е моя.
Пурпурните копия идват за нея.
Тогава ще унищожа ключа. - Няма.
Защото ако го сториш,
ще трябва да избия цялата дружинка търсачи на подземието,
с които се подвизава.
Обещавам ти, Лилит, че ще умрат бавно.
Хубаво.
Веднъж да постъпиш разумно.
Щом всичко приключи, ще си получиш възнаграждението.
Благодаря ти, Лилит.
Тина, знам как изглежда отстрани, но…
Само аз мога да отворя подземието.
Ще използвам каквото има вътре, за да го убия.
Жалко, че няма да го видиш. - Чакай.
Радвай се на свободата си. - Тина, не!
Танцувам, понеже… ти си жива! Не защото те мислех за мъртва.
Колко мило. Къде са другите?
Намериха превоз в селото и потеглиха. Без мен!
Какво село?
Сигурно е от първите селища на Пандора.
Колко ретро.
Познавам това място.
Хайде. Остави го. Върви, мила.
Бързо! Подай ми Лилит!
Помни, че винаги ще те обичам!
Мамо! Не!
Къде тръгна?
Лилит!
Това твоят дом ли е? - Да.
Някога живеех тук.
Това място…
Напомня ми за нещо дълбоко във файловете ми.
Рисунката…
ДОСТЪПВАНЕ НА ПАМЕТТА
Чувствам се странно…
Лилит. - Мамо?
Ако виждаш това…
… значи не съм оцеляла.
Много съжалявам, че те отпратих.
Не го исках, но щом осъзнах какво си
и в какво може да се превърнеш,
разбрах, че на Пандора няма да си в безопасност.
Но ако някога се върнеш,
погрижих се Клаптрап да те намери
и да ти помогне да разбереш
каква е съдбата ти.
Лилит, обичам те.
Копнея
да те прегърна за последен път.
КРАЙ
Тина!
Ама че странно, припаднал съм.
Да не е станало нещо важно?
Показва, че е тук. - Виждам само дупки.
Сигурна ли си? - Не знам, тук някъде е.
Как изглежда? - Като арка.
Знам, че е тук. - Откъде знаеш?
Долавям емоция. - Би ли пояснила?
Нещо силно! - Не сега, Крийг.
Ясно… - Това значи нещо!
Не, не, не!
Не те разбирам.
Гений такъв, намери го!
Само да знаеш, че може да те убие.
Мен ли? Не, аз съм специална.
Каквото и да е това, ще ме направи непобедима.
Какво стана? Аз съм специалната, трябваше да стане нещо.
Явно не.
Браво на теб, Тина.
Изумително.
Оцеля на най-ужасната планета, намери ключа и подземието.
Накара баща си да се гордее.
Командир Нокс,
искам нервната й система непокътната, а органите - съхранени в лед.
Със следващия клонинг може да имаме повече късмет.
Ей, кретен!
Впечатляваща поява, Роланд.
Липсвах ли ти?
Можеше да ги спасиш, ако не беше моят…
… атласки автощит.
Избийте ги.
Не стреляйте, това е заповед!
Чухте командира, свалете оръжието.
Роланд, ти беше прав.
Трябваше да…
Не!
Други възражения?
Само едно!
Възразявам да продължиш да дишаш.
Но ще ти позволя, ако пуснеш приятелите ми.
Я ми кажи, Лилит, защо да го правя?
Защото аз съм дъщерята на Еридия.
Виждала съм го някъде.
Огнения ястреб. Еридианска богиня.
Това е твоята планета, Лилит. Трябва да я браниш.
Майка ти те обичаше. Често ми повтаряше, че си специална.
Намерих го.
Но как? - Не знам, просто късмет.
Дъщерята на Еридия, бейби! Май ти дойде изневиделица?
Но… аз съм специалната.
Такава си.
Но не както си мислеше.
Ако отворя подземието, пускаш момичето.
Отвориш ли подземието, ще пусна всички ви.
Имаш думата ми.
Сега разбрах.
Майка ти те даде на мен,
за да те отведа оттук и да не отвориш подземието.
Перфектно се получи.
Трябва да го отворя.
Няма спасение без саможертва, помниш ли?
Не бива, недей.
Спокойно, в безопасност си.
Тина, спомените са по-силни от всичко, което Атлас би могъл да създаде.
Сега имаш спомен и за мен.
Да.
Какво става, Танис? - Еридианите ни дадоха закрилник.
Легендите са истина, тя е Огнения ястреб.
Лилит, чуваш ли ме?
Заведи ме в подземието.
Ако ли не, приятелите ти ще пострадат.
Изтеглете ме! - Лилит, помощ!
Покажи им, Тина!
Атака!
Стреляте ли? Нищо не усещам.
Куршумче за теб и за теб. Бягайте.
Междупланетен режим нинджа трепач активиран!
Настрана, кучки!
Лилит!
Не!
Лилит, чуваш ли ме?
Поне беше весело.
Лилит. Свести се, Лилит.
Лилит. Свести се, моля те.
Танис, бягай!
Никой не може да ме убие, освен мен!
Бягайте всички!
Бързо, бягайте!
Проклятие!
Танис, ти си жива! И аз съм жив!
Този обаче - не съвсем.
Сирена.
Тина!
Танис, къде е Тина?
Лилит!
Предупредих те да не ме разочароваш.
Заведи ме веднага в подземието.
Кофти.
Пусни ме! - Мръдни пак и ще те убия.
Лилит! Покажи се!
Покажи се или ще я убия.
Ще го сторя. Повярвай.
Вярвам ти.
Лилит.
Това е…
… невероятно.
Надмина и най-смелите ми фантазии.
Съкровищата на раса, която някога владеела галактиките. Погледни.
Усещаш ли тази сила?
Усещаш ли…
Да, усещам я.
Честно казано, малко ми се гади.
Ще свикнеш.
Да. Само че аз имам нещо, което човек като теб никога няма да има.
Предел.
Лилит! - Тук съм.
Май изгуби нещо?
Тина!
Сбогом. - Не, Лилит.
Моля те. - Спокойно, няма да си самотен.
Не. Не, не!
Не! Лилит! Тина!
Не, не!
Ако обичате! Дайте път! Сторете път на героя!
Чуваш ли? - Какво?
Струва ми се, че това е звукът на мира.
Порадвайте му се и нека да го затвърдим.
Направих ти малко чай, да не се обезводниш.
Хайде, да вървим на купона.
Еха, ура!
Опа, прибързах малко.
За пръв път ми е.
Готова ли си?
Ще се видим там. - Дадено.
Хайде, Крийг, време е да се напием.
Велика фиеста с месо!
И така…
Не мисля.
Хайде, направи го.
Малко съм стара да се самозапалвам за твое развлечение.
И ти го искаш.
Нека ви кажа всичко, което ви интересува за Пандора.
Тя е опасна, мръсна е и определено е помийна яма.
Но тя е моят дом.
Ама че фукла!
BORDERLANDS: ТАЙНАТА РЕЛИКВА
Гледайте! Мога да танцувам, кучки!
Дупе разкърши, после завърти…
Какво става тук?
Великденското ми яйце! Да му се…
Не съм приключил, не искам да си ходя!
Хората искат мен!
Превод и субтитри МИЛЕНА БОРИНОВА