Казват, че когато умреш, животът ти минава пред очите ти.
Хората, които си обичал...
Хубавите моменти...
Както и лошите... - Съжалявам.
Наистина съжалявам.
Спомените ми са като тъмно петно.
Може би е за добро.
Точно сега животът ми е нещо, което предпочитам да забравя.
УМИРАЙ САМ
След като случаите в световен мащаб нараснаха над три пъти за седмица,
повечето правителства издадоха заповед за убежища на места
за всички не заразени.
Въпреки продължаващата несигурност що се отнася до източника на вируса,
научната общност е наясно, заразяването се случва...
Ей, добре ли си?
Боже Господи.
Поредното предупреждение. Наближаваме.
Тръгнахме късно. - Трите признака на заразяване...
са силно главоболие...
Итън, и аз мога да карам.
Ехо?
Ема! Къде са всички? Ехо!
Ема!
Ехо!
Хей! Хей!
Изгуби ли се?
Да, току-що се събудих, нямам представа къде съм.
Тръгвай, махаме се оттук!
Добре.
Мамка му. Сляпа кучка.
Дори не ги познавам, аз само търся приятелката си.
Стига ме зяпа, не е приятно.
Нямаш работа тук сам.
Но ти си. - Така е, но не съм идиот.
Така.
Претърпях катастрофа, бях с Ема, отивахме към езерото.
Да!
Къде сме? - Помогни ми.
Ами ако се събуди?
Доволен ли си?
Добре ли си? - Да, да, просто...
Ема?
Най-накрая се събуди.
Как ти е главата?
Аз...
Аз съм Мей. - Аз съм Итън.
Сигурен ли си?
Имам амнезия. - Не думай.
Оставих ти дрехи до леглото. Явно не си ги видял.
Освен ако не държиш на стила си.
Веднага се връщам.
Изглеждаш чудесно.
Ухае вкусно. - Не е готово, не го пипай.
Генераторът ми. - Кинетична енергия.
Умно хлапе.
Е, какво си спомняш?
С приятелката ми си взехме багажа и тръгнахме към хижата ни.
Щяхме да изчакаме там. Да се изолираме в безопасност.
Надявам се, че е там и ме чака.
Един съвет, дръж амнезията си за себе си.
Хората днес търсят слабостите в другите.
Какво се е случило?
От години позволявахме на вирусите да вземат надмощие.
Един най-накрая го стори.
Някои казват, че това е опитът на планетата да възстанови баланса
като ни изтреби до крак.
За дни? Как е възможно?
Природата е могъща кучка.
По дяволите! Сега се връщам.
Не пипай нищо.
Мей?
По-добре да си вървя.
Ей! Какво ти казах?
Не пипай нищо!
Кой си ти?
Мей?
Мей, там има нещо или някой.
Това е Мъртъл, няма проблем, само не се приближавай много.
Не трябва ли да... - Казах не е проблем.
Живей и остави да живее.
Господи.
Да помогна ли? - Разбираш ли от генератори?
Всъщност мисля, че да.
Пробвай се.
Какво мислиш?
Първо, който го е направил, е идиот.
Не се обиждай. - Не мисля.
Браво на теб!
Това твое его ще те погуби.
Добре, хайде, време е да се размърдаме.
Мей, не се шегувам, трябва да намеря Ема.
Тази вечер ще си хапнем добре.
Това опосум ли е?
Сама ли си тук? - През повечето време.
Не си ли омъжена? - Това ли те вълнува?
Чудех се дали е безопасно да си сама. - Не съм сама, имам си Мъртъл.
Не се тревожи, няма да те убия. - Знам.
Освен това, виж ме, можеш да ме пребиеш с лекота.
Не съм си и помислял.
Тогава не си ври носа наоколо, освен ако не ти се умира, ясно?
Защото всяка стая тук е като капан. Запомни го.
Разясни ми... Господи!
Какво правиш?
Застреляй ме. - Не.
Умно хлапе. Виждаш ли това?
Червеното означава смърт. Ако беше стрелял, мъртъв си.
Гладен?
Това беше вкусно.
Става късно, по-добре да... - Итън, неприятно ми е да те питам,
но наистина имам нужда от помощта ти.
За какво?
Сигурно се шегуваш.
Мей, късно е, трябва да тръгвам.
Наистина ли?
Ще оставиш една възрастна дама да танцува сама?
Виж, Мей, наистина трябва... - Играеш ли карти?
Двойка купа.
Не, благодаря, стига ми.
По-трудно се убива, когато си трезвен.
Няма проблем. Обичам предизвикателствата.
Може би ти е писнало.
Лъжеш.
Спипахте.
Бях добър в тази игра. - Да, но не ставаш за лъжец.
Лицето ти, няма тайни. - Дали?
А твоето лице?
Извинявай, не исках.
Става късно.
Мей, оценявам, че ме прие, нахрани ме, но обещах на Ема...
Нищо хубаво не се случва след мръкване, Итън.
Обещах на Ема, че ще я защитя. - Приятни сънища.
Ще я намерим утре.
Повярвай ми, Мъртъл ще е най-малката ти грижа отвън.
Сега е моментът да кажеш - благодаря. - Благодаря.
За нищо. Лека нощ.
Лягай си.
Запомни. Ако се разделим ще се срещнем в хижата.
Разбрах.
Събуди се.
Ема. Ема!
Коя си ти?
Какво правиш тук? - Хвърли го.
Сам.
Стой там, миличък. - Не искам проблеми.
Търся приятелката си. - Ема?
Да. Видяхте ли я? - Не.
Стоиш навън и крещиш името й като глупак.
Хайде. Затвори очички.
Защо е още жив? Строших му черепа.
Жив. Колко благородно.
Тук повечето са далеч,
повече растения, отколкото хора,
и да, трошенето на черепи не помага.
Ако имах куршуми, отдавна да си мъртъв.
Оценявам искреността.
Какво искат? - Предполагам същото като нас.
Храна.
Предимно храна.
Аз съм Джолийн. Това е синът ми, Сам.
Итън.
Защо си с гипс?
Претърпяхме инцидент с приятелката ми Ема, тя е лекар.
Лекар.
Какъв късмет.
Кога е видя за последно?
Преди няколко дни.
Съжалявам, но сме тук от седмици и не съм виждала никого,
освен парада на растенията.
Ще дойде. Това е нашето място.
Не бъди толкова сигурен.
Просто...
Надеждата е опасна.
И той вярва, че ще види баща си.
Какво му се е случило? - Същото като на останалите.
Направих своя избор.
Разсей ме, Итън, разкажи ми нещо хубаво.
Какво например? - За теб и Ема.
Ще прозвучи странно и знам, че не е така,
но имам усещането, че я познавам цял живот.
Щом затворя очи и си помисля за нея,
не големите моменти се открояват,
а глупавите малки неща.
Мисля си как се грижим един за друг, как се забавляваме,
дори и в лоши времена.
За съжаление ежедневието на нашия свят,
лошите времена засенчиха добрите.
Накъдето и да се обърнеш, хората са изпълнени със злоба,
враждебни, жестоки, отчаяни.
Когато чух, че вирусът е на растителна основа,
не бях изненадан.
Сякаш на планетата най-накрая й писна от нашите глупости.
Ей.
От най-смъртоносния ден досега,
социалните медии нарекоха заразените "Регенерирани",
въз основа на популярна теория на конспирацията,
че природата се прочиства от унищожението на човечеството.
Обезпокоителните визуализации стават вирусни с тревожна скорост.
Добре ли е?
Мамка му, изглежда зле. Извинете.
Каквото и да е това, лек няма.
Трябва да се махнем оттук. - Тази вечер.
Излязохме. Това си спомням.
Итън.
- Да?
Поспи.
Добре съм. - Всичко е наред, аз ще остана будна.
Не съм изморена.
Итън. - Да.
Ако се опиташ да ни сториш нещо, ще те убия.
Ясно?
Итън, какво има?
Ако нещо се обърка, ще се срещнем в хижата.
Събуди се.
Итън!
Просто се успокой. - Това човек ли беше?
Бил е преди.
Беше ли необходимо? - Да, всъщност.
Тези твари са неудържими. Само ни спечелих малко време.
Стой тук.
Намери ли това, което търсеше?
Между другото, казвам се Мей.
Здравей, скъпи.
Ако гледаш това, предполагам, че сме разделени.
Вероятно си объркан.
Повече от обикновено.
Амнезията ти, твоята амнезия се влошава.
Хаотично.
Продължавам да те губя.
Не знам дали мога да продължа така.
Светът не е това, което беше.
Хората се променят към най-лошото.
Искам да кажа, че ако си се изгубил
и аз не съм с теб...
Не, не, не! - Хей! Не го прави!
Така ще ги извикаш, сериозна съм. Говоря сериозно.
Имам зарядно у дома.
Всичко е наред, да вървим.
Хубав камион. - Можеше да бъде,
ако някой не бе скапал батерията.
Какво? - Ще ти избърша лицето.
Съжалявам, че се държах странно.
Имам амнезия. - Да, знам. Говорили сме и преди.
Така ли?
Как се чувстваш? - Главата ми е замаяна.
Между другото, аз съм Итън. - Мей, както вече казах.
Да заредим телефона ти, става ли?
О, мамка му.
По дяволите! - Нямаш ли други?
Знаеш ли колко хора трябваше да убия?
Качвай се. - Да се качвам?
Скачай отзад.
Хайде. Давай.
Точно там. Вдигни си краката. - Добре.
Вдигни краката. - Готово.
Колко далеч е къщата ти? - Достатъчно далеч.
Искаш ли да се сменим? - Явно сънуваш, ако го мислиш наистина.
Краката ми ще ме съсипят.
Дано приятелката ти да си заслужава. - И още как.
Кое му е смешното? - Не знам, изглеждаш ми развълнуван.
Така е. Няма да спра, докато не я намеря.
Имаш ли си някого?
Може да се каже. Умря.
Съжалявам. - Не, напротив.
Каква е твоята история? - Моята история?
Ти, сериозно ли?
Наистина ли ти пука или просто си говориш?
Предполагам, че имам нужда да се разсея от мислите си.
Поне си честен.
Моята история.
Нямам представа. Живея сама.
Имам страхотна градина.
Ловувам и подслонявам непознати.
Кажи ми нещо лично, нещо истинско.
Самотна съм и ми се иска да бях мъртва.
Това е... - Свръх споделяне?
Свръх споделяне.
Ти попита.
Добре ли си?
Това не е тест. Това е системата за спешно предупреждение
и издаване на заповед за задължителна евакуация
за всички местни жители.
Вземете храна, вода, и медицински консумативи.
Най-много 30 секунди. Мястото ми изглежда оскъдно.
Е? - Какво мислиш?
Прецакани сме. - Ще се справим, ще се погрижа.
По-скоро обратното.
Ема!
Ти успя!
Не прозвуча изненадано.
Добре ли си?
Казвам се Мей.
Знам. Сигурно съм се спънал.
Не, ти припадна, това стана.
Сигурен ли си, че си добре?
Добре съм.
Мисля, че съм гладен.
Най-накрая.
Какво?
Хей!
Въоръжени сме.
Махай се или ще те застрелям! - Чакай, чакай, чакай!
Моля те, не го прави.
Просто видях къщата ти, имаш електричество. Помислих си...
Да нахлуеш. - Не, почуках.
Помислих, че може да е изоставена.
Аз съм Том. А ти си?
Скептична. - Имаш право.
Здравей!
Сам ли си?
Загубих жена си, някъде в района
и сега, просто я търся.
Имаш ли оръжие?
Не.
Обикаляш навън и нямаш оръжие, глупав ли си?
Стига, г-жо, не се дръжте злобно.
Имам един пистолет.
Само един. - Само един?
Това е. Кълна се.
Претърси го.
Ще кажеш ли на майка си да се успокои?
Не ми е майка.
Виж, не съм дошъл да търся проблеми?
Просто търся отговори.
И да си призная, няма да откажа и малко храна,
знаете колко е трудно.
А може би не. Виждам, че имате зеле.
Знаеш ли, Том, доверието се печели.
Топла храна в замяна на една услуга.
Съгласен?
Да. Какво трябва да свърша?
Не приятно ми е да питам, но е рядкост да имам двама мъже на разположение.
Има няколко неща, които не мога да направя сама.
Твой съм.
Ей, мислиш ли, че може да поиска и други услуги?
Какво? Не.
Шегувам се.
Вие двамата откъде се познавате?
И аз изгубих някого. Помага ми да я намеря.
Съжалявам да го чуя.
Добре ли си?
Отивам да пикая, след малко се връщам.
Момчета.
Еха, лимонада.
Пресни лимони.
Има ли нещо друго тук? - Само отрова.
Кой е гладен?
Има ли къде да се измия? - Да, тук има мивка.
Измий се. - Мирише прекрасно.
Благодаря.
Кажи, че не си гладен. - Умирам от глад, едвам гледам.
Кажи, че не си гладен. По-късно ще ти сготвя.
Мей. - Прави каквото ти казвам.
Да ядем.
По дяволите, Мей, не бях ял така от години.
Пак заповядай.
Еха. Опа. Това стомахът ти ли е?
Сигурен ли си, че не искаш?
Добре съм. Просто не съм гладен.
Защо не изпием тази бутилка вино? Какво ще кажеш?
Ти и аз? Кой съм аз, че да откажа?
Заповядай.
Ще измия чиниите. Позволи ми да взема това.
Благодаря.
Кога за последен път видя, твоето момиче?
Не знам.
Преди дни, седмици?
Това е Франи, Фран, моето момиче.
Тя не би станала жертва на "регенериране",
но изчезна преди 10 дни.
Търсеше храна в района,
спомена, че е видяла къща с електричество.
Тогава я видях за последно. Едно време, ако те нямаше две седмици,
те смятаха за мъртъв. Никой не го оспорваше.
Но сега, без комуникация, никога не се знае,
любимият човек, може да е някъде там с години.
И за съжаление, реалността понякога е такава
може и изобщо да не го откриеш.
Всичко е наред. Да те заведа в другата стая. Хайде.
Трябва да хапнеш нещо, приятелю.
Трябва да дремна.
Помогни ми да го вдигна.
Ей, Мей.
Ще взема пистолета.
Желязото си го бива, бабо.
Ще си го взема обратно, след като приключиш, разбира се.
Разбира се.
Какво му направи?
Кълна се, не се шегувам.
За глупак ли ме мислиш.
Не.
Мисля, че ти се спи.
Направила си го. Луда кучка, отровила си ме.
Не, упоих те.
С Ативан е по-забавно. - Така ли?
Работи след изтичане на срока на годност,
но има някои странични ефекти.
Какво ще стане?
Главоболие.
Итън, Итън. Хей, хей, дръж се.
Дръж се. Връщам се веднага.
Мамка му.
Итън, всичко е наред, идвам веднага.
Том. Том.
Идвам, Итън.
Мей, бягай!
Надявам се, че нямаш нищо против, че се самопоканихме.
Вземи пистолета.
Това е инсулин. Диабетик съм.
Продължавай да лъжеш.
Може би трябва да го застреляме. Да видим как ще реагира.
Да, давай, виж дали ми пука.
Поредният неудачник.
Чакай, чакай.
Не.
Ще претърсим къщата,
за да намерим доказателство, че Франи е била тук.
И после ще те убием.
Ти, да вървим. Ще претърся всяка стая в тази къща.
Уолф, наблюдавай я. Хитруша е.
Казвам ти, Итън, тя ни упои,
убила е жените ни.
Не може да си сигурен. - Събуди се, хлапе!
Тя не е тази, за която я мислиш.
Трябва да намерим доказателство.
Ще стане по-бързо, ако помогнеш.
И кое му е забавното?
Дамата е мой тип.
По дяволите!
Другата стая!
Какво има в плевнята?
Мръсотия.
Нервна е.
Не, това е спокойната ми физиономия.
Ще видим това.
Дръж я под око.
Ще стане по-бързо, ако помогнеш.
Това твое ли е?
Беше на Ема. - Съжалявам да го чуя, братле.
Хайде да направим нещо по въпроса.
Хей, мисля, че намерих нещо.
Мей, ще обясниш ли това?
Какво е това, ловни трофеи?
Почакай.
Том. - Какво?
Това не е ли на Франи?
Хей, хей, Итън.
Итън, остави пистолета.
Убила си Ема.
Не. Не, не съм.
Мъртва ли е?
Итън.
Погледни ме.
Мъртва ли е?
Кога?
Много, много отдавна.
Извикай Уолф. Да приключваме.
От кога имам амнезия?
Имаш амнезия?
Това е много интересно, Мей.
Хлапе, разкажи ми за инцидента? Счупи ли си ръката?
Помниш ли? Ще ми разкажеш ли?
Аз ще го взема.
Какво ще открием там?
Там ли си я затворила?
Съпругата ми?
Кажи му или аз ще го направя.
Какво да ми каже?
Уолф, какво намери?
Болен ли съм?
Не, не си. Не си болен, Итън.
Ти си мъртъв.
Хей.
Това е Хънтър!
Не спирай да дишаш.
Искаш ли си пистолета обратно?
Да започнем с патроните.
Всичко е наред.
Не се тревожи, няма да си спомняш.
Хей.
Как спа?
Добре, мисля.
Помниш ли ме?
Не. Знаеш ли коя съм?
Приятел?
Свършва ни храната. Трябва да ловувам, ще ми помогнеш ли?
Разбира се. - Облечи се. Ще те чакам долу.
Къде беше? - Къде съм бил?
Искам да си до мен.
Недей, остави го.
По-добре върви. Остави ме.
Никога, чу ли?
Трябва да продължим.
Ако има някой, остави ме аз да говоря.
Ехо?
Идваме с мир.
Каза момичето с пистолета.
Само за защита. - Разбирам.
И аз имам нещо за защита.
Не това.
Говоря за мъничето с пистолета насочен към главите ви.
Здравейте. - Здравей.
Нещо против да се запознаем? Аз съм Кай.
Това е домът ми.
А тази хубавица там е Каролайн.
Обичам да я наричам, "Малката с точния мерник."
Аз съм Ема, а това е Итън.
Винаги ли само тя говори, Итън?
Мога да говоря от свое име. - И аз така бих казал.
Ще сме благодарни на всичко, храна, подслон.
Моля ви.
Откъде идвате?
Претърпяхме катастрофа.
Някой от вас болен ли е?
Докажете го.
Съблечете си дрехите.
Това ми е предложението, приемете или си вървете.
Панталоните също. - Стига, човече.
Доволен ли си?
Не знам, какво мислиш, Каролайн?
Изглеждат ми нормални. - Нормални.
Върви кажи на майка си, че ще си имаме гости.
Защо са голи? - Знаеш защо.
Какво е нашето мото? - Вярвай, но проверявай.
Вярвай, но проверявай, точно така.
Заради случилото се с Боби.
Влизай вътре.
Облечете се. Хайде.
Имаме си правила, нарушите ги, тръгвате си, или по-лошо.
Разбрахме. - Много добре.
Нека ви нахраним.
Добре ли си?
Благодаря ти, скъпа. Предполагам сте жадни.
Имаме си кладенец, не е кой знае какво, но е безопасен.
Освен ако не искате нещо по-силно.
Не, благодаря.
Хубав бюфет.
Да, имаше срутване в плевнята.
Просто обичайното разпадане във времето.
Беше ми свидно, затова я съборих и вдигнах наново
и не след дълго, вече имах масичка за кафе и няколко рафта.
Възстанових го.
Същото, което планетата ни причинява, ако вярвате на това, което ни казват.
Но не и аз.
"Регенерирани."
За дървото има смисъл, пренасочваш нещо, което е изгубено,
но за хората, не.
Изглежда малко пораженчески.
Явно го заслужаваме.
Вижте какво сторихме на планетата, един на друг.
Не си религиозна, нали Ема?
"Въпреки че Той ме уби, аз се надявам на Него."
Йов, глава 13-та от Библията.
Най-опасното е, да мислиш най-лошото за хората,
особено във времена като тези.
Лесно ви е да го кажете.
След изминалите седмици, надеждата е в недостиг.
Сигурен съм, че двамата сте видели доста ужасни неща,
но мога да ви уверя, че не сте притиснати в ъгъла на страданието.
Може би това, което се случва, е сигнал за пробуждане,
да ни покаже къде ни е мястото.
Помислете за това, помислете за последните 100 години,
50 години, на какво сме способни.
Вероятно сме принудени да се върнем към това, което има значение,
нормалното, вярата, земята, водата, семейството.
Татко, вечерята е почти готова.
Съжалявам, малко философствам като пийна.
Хайде, да ядем.
Седни. Ще изплашиш елените.
Най-сетне, появи се един.
Замалко, но си объркала сърцето.
Свършиха ми червените маркери.
Колко пъти?
Итън, сложно е.
Имам време. - Не, нямаш време.
Трябва да се храниш.
Ти успя!
Не прозвуча изненадано.
Итън!
Тялото ти се променя...
а когато се храниш, това спира процеса и тогава си спомняш.
Моля те, не!
Всичко е наред. Не гледай, всичко ще се оправи.
Итън. Дръж се.
Спри да зяпаш, Каролайн.
Да, татко.
Гостите ни умират от глад, скъпа.
Домашно отгледани точно от градината отзад.
Изглеждат невероятно, нали?
Разбира се.
Най-малкото, което можем да направим, след като Каролайн ви заплаши с оръжие.
Отдавна го преодоляхме, нали, Каролайн?
Ще кажем ли молитва?
По-добре да отидем да се измием.
Къде са ми обноските? Горе, втората врата вляво.
Веднага се връщаме.
Скъпи, сигурен ли си, че им няма нищо.
Господи, в тези трудни времена.
Бяхме подведени.
Днес повече от всякога Божието стадо се нуждае от грижи.
Продължи, миличка.
Благослови ни, Господи, и тези дарове, които сме на път да получим
от твоята щедрост, чрез Христос, нашия Господ.
Амин. - Амин.
Амин.
Не мога да го направя. - Да, да, можеш.
Ще ни спечеля малко време.
Не си тръгвай.
Погледни ме. Никога, разбра ли?
След малко се връщам.
Всичко наред ли е? - Да, да.
Благодаря ви за гостоприемството. - Разбира се.
И ние се радваме.
Скъпа, защо не вземеш Каролайн и не излезеш навън?
Кай.
Сядай. - Кай, по-добре да го обсъдим.
Направи го, излез.
Всичко е наред, скъпа.
Всичко е наред, мила.
Сложи си грешните ръце на масата.
Итън трябваше да използва тоалетната. - Къде ти е пистолетът?
Не знам всички симптоми, но с момчето нещо не е наред.
Той е бездушен. Дори името си не знае. Има амнезия.
Ако можехме само... - Не изглежда болен.
Уморен е.
Така ли заблуждавате жертвите си,
невинните хора като мен и семейството ми?
Това ли правите?
Откога го храниш?
Само той ми остана.
Ти си дяволът. Ти си.
Той изобщо знае ли какво е? Знае ли?
Ти си толкова заразена, колкото и той, със слабост.
Итън.
Добре ли си?
Ема. Ти си Ема.
От колко време го правиш?
Твърде дълго. Погледни ме.
Трябва да ядеш човешка плът всеки ден и не може да е гнила.
Трябваше да мисля начини, за да те храня, което
благодарение на твоята амнезия, не беше толкова трудно.
Когато се храниш редовно,
си като извор на младостта.
Но паметта ти е непоследователна, ненадеждна.
Понякога се връща веднага, но понякога отнема повече време.
Звучи ужасно, знам, но стига да те пазя чист
и нахранен, всичко беше наред.
За известно време вървеше добре.
По някакъв начин, сякаш времето спря,
като постоянен меден месец.
Седмиците ставаха години,
и един ден спря да ме разпознаваш.
Добро утро, мързеланко.
Извинявай. Какво?
След това започнах да се преструвам всеки ден.
Няколко пъти се усъмни.
Чакай, ти ли си Ема?
Но с годините и това отмина.
Аз съм чудовище. - Не, ти си новото нормално.
Аз съм тази, която е пред изчезване.
Трябва да ме оставиш да умра. - Това е проблемът.
Опитах.
Тялото ми е развалина.
Аз съм развалина.
Не мога повече така.
Аз също.
Итън, спри.
Ема, обичам те.
Какво правиш?
Предавам се.
Превод и субтитри: kini