РАЙ /2024/
1929 г. Световната икономика се срива в резултат на Първата световна война.
Фашизмът се разпространява.
Хората отчаяно търсят изход.
Д-р Фридрих Ритер и Доре Щраух напускат Германия
и прекосяват света до необитаемия остров Флореана,
от островите Галапагос.
Светът научава за отшелническия живот на Ритер чрез писмата му,
които от време на време прибира преминаващо корабче.
"ПОЩЕНСКА КУТИЯ"
Мисията на Ритер:
Да напише радикално нова философия,
която ще спаси човечеството от самото него.
Какъв е истинският смисъл на живота?
Болка.
В болката намираме истината.
А в истината -
спасение.
Вдъхновено от историите на оцелелите.
Скъпа майко, когато получиш това писмо,
ние вече сме продали всичко, което имахме
и сме купили билети за Галапагоските острови.
Хари! - Здравето на Хари се влошава,
но не можем да си позволим да останем в санаториума, който ни бе препоръчан.
А Хайнц е вдъхновен от търсенето на по-добър живот от Фридрих Ритер.
Това ли е Флореана? - Какво очакваше?
Рай?
Съжалявам, че тръгнах без да се сбогувам.
Но не можех да понеса още една лекция за брака ми
със съсипан от войната мъж.
Най-после!
Само правя каквото ме учеше и подкрепям съпруга си.
Вярно. Не такъв живот си представях.
Но не очаквах и да трябва да избирам между наем и храна.
Вече не.
И запомни, Хари, д-р Ритер няма зъби, така че не го зяпай!
Няма. - Да се преобуем.
Според доклада, има около 45 минути пеш нагоре по хълма.
Сигурно си мислите, че съм луда, и може би съм. Половин свят е полудял
и бягството е единственото разумно нещо, което може да се направи.
Времето ще покаже.
Винаги твоя. Маргрет.
ЗИМАТА на 1932 г.
Те се молят. Да си вървим. - Глупости, те са атеисти.
Извинете…
Усмихни се сега! Хари, и ти.
Извинете. Казвам се Хайнц Витмер.
Това е жена ми Маргрет, и синът ми Хари.
Вие сигурно сте д-р Ритер.
А вие сте неговата жена Доре Щраух? - Не.
Не сте ли Доре? - Аз съм, но не съм му жена.
Бракът те разболява.
Какво ви води във Флореана? - Вие, разбира се!
Вие ни вдъхновихте да започнем отначало.
И тези сафари дрехи и мрежи за пеперуди ли вдъхнови?
Така пишеха вестниците.
Кои вестници? - Те публикуват писмата ви.
Вие сте сензация в Германия. Повече от година.
В писмата пишеше ли, че искаме да сме сами тук?
Приличам на гърбав.
Има ли още такива? - Да, много.
Ето… - Елате!
Ще ви покажа градината си.
Благодаря.
Като строги вегетарианци, това е единственият ни източник на храна.
Мрежата държи прасетата навън.
Има ли прасета тук? - Диви свине, крави, кучета.
Има много вредители.
Много.
Детска булка, нали? - Моля?
Виждам теб, виждам сина ти и пресмятам.
Хари не е мой син. Майка му почина. Аз съм втората съпруга на Хайнц.
Искаш ли да го поздравиш?
Боже мой, всички са толкова плоски!
Сензационни са, но все пак са уловили магията тук.
Няма нищо магическо в живота ни тук. Знаете ли колко време разчиствах,
да направим градина? 12 месеца.
А после - проблемът с водата. - Проблем?
Няма вода. Няма езера, няма реки, нищо.
Само два малки извора, които събират дъждовна вода.
Не се заблуждавайте от нашия успех!
Никой друг не можа да оцелее тук, животът тук е жесток и разочароващ.
Провалът е неизбежен.
Храна ли носите в чантата?
Не, не го плаши, това е Голиат.
Жилото му може да те убие. Всичко тук може да те убие.
Не сме дошли тук, да си почиваме.
Защо всъщност дойдохте?
Синът ми имаше туберкулоза.
Трябваше да иде в санаториум,
но даже аз, държавен служител, не можех да си го позволя.
Фридрих мрази, че му отделям толкова много внимание.
Защо?
Той казва, че да обичаш животно е просто човешка нужда от постоянна обич.
Магаре.
Колко зле е в Германия? - Ужасно.
Не, неизбежно е. - Е, не знам.
Всички обичат да се борят за свобода. После ставаме мързеливи.
Демокрацията води до фашизъм, води до война.
Демокрация - фашизъм - война. Повтаря се.
И нашите кокошки.
Г-жа Щраух излекува ли се от множествена склероза?
Ще бъде. - Чудесно! Ще споделите ли как?
Ти и останалият свят ще узнаете,
когато завърша ръкописа си.
Дора!
Заеми на Витмерови магарето си!
Пристигнахме.
Може да спите в пещерите. Издълбани са от пирати.
Ще сте на сушина.
А водата… изворът е там.
Върнете магарето довечера, или Дора ще ви убие.
Това ли е нашият водоизточник?
Не ги харесвам.
Обикновена домакиня, наивен бюрократ, а синът им… Боже мой.
Ще се нуждаят от много помощ.
Дойдохме да сме сами, а сега ни налази това семейство!
Човечеството чака да завършиш работата си.
Какво казва Ницше за това?
Това е хаос в… - Съветвам ли ви да обичате ближния?
Не, не го прави. - "Бягайте от ближния си."
Настаних ги в пещерите.
Боже мой!
Невъзможно е да имаш градина горе. - Да. Ти си гений.
Ще си тръгнат преди края на дъждовния сезон.
Мразя това място!
Дишай!
Дишай.
Хайде!
Същият сън ли?
Хайнц, закъснява ми.
Минаха повече от три цикъла.
Сигурна ли си?
Честито, скъпа.
Махай се оттук! Чиба!
Махай се!
Всичко ще бъде наред.
Дълго време се залъгвахме
че има по-добър свят отвъд нашето разбиране.
Християните го наричат небеса, индусите го наричат нирвана,
мюсюлманите го наричат рай.
Аз наричам това лъжа. Бог е мъртъв.
Съществуват само хора. - Здравейте!
Здравейте, доктор Ритер!
Ако искаме по-добър свят, трябва…
Може ли да взема назаем магарето ви?
Трябва да вземем останалите провизии; дивите кучета изядоха храната ни.
Магарето на Доре е заето.
Трябва да поправим света в този живот, а не в следващия.
Как върви писането? - Просто се лее като река.
Радвам се да го чуя.
Определено страдат.
Ще се чукаме ли?
Болният ти крак ли е? - Да, добре е. Добре е.
Контролирай дишането си. Концентрирай се.
Не, Доре, затвори очи. - Знам.
За тихата мисъл. - За ума.
Цялата вселена…
Отдай се! - Отдавам ти се.
Съжалявам. - Спри.
Доре. - Внимавай!
Какво има? - Зъбът ми…
Какво? - Възпален е.
Доре. - Нищо.
Виж ме! - Гледам те.
Дишай. Дишай.
Идиоти.
Сеньорита… корабът е готов и плажът е подготвен.
Идвам.
Аз съм въплъщение на съвършенството.
Господа…
Представям ви… Асиенда Парадисо.
Тук ще строим.
Идеално е, любов моя.
Не мога да повярвам, че успях.
Успяхме! Тук сме!
Ние сме пирати.
Ние сме пирати!
Хайде!
Асиенда Парадисо!
Дойдохме, успяхме!
Отлично!
Е, те са тук.
Какво ще правим?
Баронеса Елоиз Верборн дьо Вагнер-Буске.
Доре Щраух.
Баронесо… - Благодаря ти, любов моя.
А къде е скандалният доктор?
Аз съм Ритер.
Вестниците не са ви описали точно.
Дълго чаках да бъда с човека, който обузда природата…
и изгради кралство.
Обикновен дом. - О, не.
Това място означава много за верните ви последователи.
Където и да отида, Виена, Лондон, Париж…
президенти, премиери, философи в салони…
Всички говорят за брилянтния мъж,
който сам си вади зъбите, за да избегне възпаление.
И за жената с желязната воля.
Фридрих плюс Доре. Слънцето и неговата луна.
Заедно те създават бъдещето на цивилизацията.
Завет за любовта, а всеки има нужда от велика любовна история.
Говорят ли за мен в салоните?
О, да!
Обсъждат ли как съвременната цивилизация се самоунищожава?
В това ли вярвате? - Разбира се.
От пепелта на разрухата ще се въздигне истинска демокрация,
определена не от пари, а от разум.
От разума.
Не можеш да направиш вечерно парти само с разум.
Къде ще лагерувате?
На плажа, разбира се. - Там няма питейна вода.
Ще ви покажа най-близкия извор.
Извинете!
Извинете…
Махай се оттук! - Аз живея тук със семейството си,
а вие се къпете в единствения ни източник на питейна вода!
Какво става тук?! - Руди, спокойно.
Всичко е наред.
Хиляди извинения. Трябваше да изкарам солта от тялото си.
Баронеса Елоиз Верборн дьо Вагнер-Буске.
Ние сме сем. Витмер. Хайнц, Маргрет.
На какво дължим тази… чест?
Аз съм новият ви съсед. Благодаря, скъпи.
Не тук, разбира се. Много ходене е!
Не, строя асиендата си на плажа.
Но Руди, моят инженер… Поздрави, Руди!
Руди казва, че е нужно време, за да се изкопае собствен кладенец.
И Робърт, моят бодигард, го потвърждава.
Така че ще използваме вашия. Може, нали?
Донесох поща. Има за вас, има и за д-р Ритер.
Ще му я дадете ли?
Отлично.
Приятен ден!
Хайнц… - Какво е това?
Отворени са. - Доре, писмата са отворени.
Не от мен.
Тази жена ли ти ги даде? - Запознахте ли се?
Вчера, щом пристигна, дойде тук. - Защо не ви ги даде лично?
Иска да мислим, че ти си ги отворил.
Подцених я. - Дадохме й вода, бяхме щедри…
Бил ли си се във войната?
Вердюн. - Окопите.
Пехотата.
Значи си видял много. - Най-лошите страни на хората.
Истинската същност на хората.
Не, Руди. Ако искаме инвеститори, ни трябват 14 стаи, а не 12.
Всички с изглед към океана, без изключение.
Искам самостоятелна тераса, хамак, и лед за шампанското.
Ледът изисква охлаждане, но…
Но всичко е възможно, любов моя.
Баронесо?
Хер Витмер, каква изненада. - Може ли да говоря с вас?
Насаме?
Разбира се.
Маркиз, седни! Седни!
Добро момче. - Диво куче ли е?
Беше, но сега е ангел.
Яж обяда ми. Нарекох го маркиз дьо Сад. Маркиз…
Хайнц.
С какво да ви помогна, хер Витмер?
Не настройвайте съседа ми срещу мен.
Отворили сте писмата на д-р Ритер, за да помисли, че съм аз. Защо?
Как мислите, защо д-р Ритер ми показа вашия извор, а не своя?
Да, иска да настрои и вас срещу мен, за да ни разкара от острова.
Вярвайте ми, след година, един от нас ще си е отишъл.
Надявам се да не сте вие.
Хайнц, ще ти покажа нещо.
Големите ми планове са в новините в Еквадор.
"БАРОНЕСАТА СТРОИ ХОТЕЛ НА ГАЛАПАГОС"
Ще строите хотел тук?
Не просто някакъв хотел. Най-специалният курорт в света!
Само за милионери.
Тук? - Ще го нарека Асиенда Парадисо.
В момента сме в апартамента за младоженци.
Тук? - Да, тук!
Защо питаш едно и също?
Изчерпах търпението си с мъже, които поставят под въпрос целите ми.
Добро утро, докторе!
Прасе. - Какво каза?
"Добро утро, докторе" и "прасе."
Как смееш! Кажи го отново! Кажи ми го в лицето!
Кажи го направо! Хайде! Кажи го!
Ето ме. Кажи го сега! - Прасе, прасе, прасе…
Прасе. По дяволите, Доре, прасе!
Не! Махай се! - Не го наранявай!
Зеленчуците.
Махай се!
Маргрет!
Дръпни тръбата! Тръбата!
Дръпни се!
Махай се, проклето прасе! Махай се!
Имаме мляко.
По дяволите!
Представете си - д-р Ритер няма оръжие.
ПРОЛЕТ, 1933 г.
Хайнц!
Какво?
Виж…
Първите ни зеленчуци.
Изненада!
Вече сме истински съседи!
Остави на мен.
Тук е прохладно. - Ето малко вода, Руди.
Кажи на мъжа си да не се тревожи. Само - докато построя асиендата.
Инженерът ми Руди вижда зор да намери извор.
А аз губя търпение. Нали, Руди?
Да.
Защо се омъжи за него?
Толкова си млада и…
невинна. Той е…
като варена ряпа.
Има само две причини да се омъжиш за по-възрастен мъж.
Или е богат, или пък…
добре надарен.
Значи е надарен! Браво! - Не съм казала това.
Не е нужно… - Това е напълно неуместно!
Говорим си по женски. Да ти кажа ли за Робърт?
Той ми предложи брак!
О, горката.
Не ми трябва състрадание, имам нужда от покой. Бременна съм.
Ще родиш дете? Тук?
Да.
Което означава, че имам нужда от почивка.
И тишина.
И общност.
За щастие, гостоприемството е наш специалитет. Обещавам!
Ще имаме бебе! - Честито!
Ще имаме бебе! - Обичам бебета!
Не прави това отново! - О, не! Ела тук!
Асиендата, най-добрият хотел на света! Да живее кралицата на Флореана!
Къде го скри? - Тя пак пълзи!
Дора! Глиганът се е върнал!
Когато едно общество е изградено
върху руините на своето падение, ще има неуспехи. Не се отказвай!
Защото отчаяният човек е жалък човек.
Отчаяният човек не може да прави заключения. Той не може да мисли.
Той не може…
Мамка му.
По дяволите, направиха го.
Добър ден, Витмерс.
Добра работа!
Каква приятна изненада!
Съжалявам, това сигурно те е обезпокоило.
Може ли да взема главата на кравата?
Ще ти дам тези пилета за нея.
Е? - Докторе?
Не искам да ви безпокоя, но
се питах дали ще ни окажете честта да изродите бебето?
Боя се, че не. - Моля ви.
Казах "не". Може ли да я взема? - Може би ще размислите.
Какъв е смисълът на живота? - Извинете?
Ще имате бебе. Има ли причина за това?
Да.
Защото искаме. - Защо?
Защото семейството е всичко за нас. - Защо?
Защото е така. - Защото ти казваш така.
Не, защото светът го казва. - А, светът.
Все още си една от стадото.
Овца, която не разбира, че светът
и неговите универсални ценности са пълна глупост.
Аз вече не съм част от този свят и не съм лекар.
Вземете.
Деца се раждат всеки ден.
Има шанс три от пет да родите без проблем.
Вече не сме ли вегетарианци?
Доре, вегетарианците се нуждаят от зеленчуци,
а те трябва да се отглеждат.
Заета си с артистичности. - Имаме яйца и плодове от дърветата.
Поддаваш се на желание за живот. - Не ми говори като Шопенхауер.
Желание за живот! Да, искам да живея! - Не, това е…
Искам да ям! - Не, това е…
Да беше видяла градината им.
Невероятно е какво са постигнали. Но все пак…
Маргарет е здрава.
Скъсвам се от работа за нас.
Правиш тояга. Бастун. - Да.
Трябва да медитираш. Множествената склероза не изчезва сама.
Ти се концентрирай над ръкописа си. Светът няма да се самоизлекува.
Или си забравил защо сме тук?
О, Робърт…
Хари, донеси дърва за огрев. - Вече имаме.
Не спори. Прави каквото казва майка ти.
Добре.
Да!
Руди, моля те, затопли ми консерва говеждо.
Бъди послушен, чу ли? Джаф, джаф!
Свършили са.
Консерва говеждо? - Няма никакви консерви.
И ром няма.
Как можа да позволиш това? Знаеш, че ям само храна от континента!
Нямаме храна. Нямаме храна, градина, хотел, дом.
Изчука ни и после ни прецака!
Нашият смел водач!
Добре ли сте?
Да, добре съм.
Тъжна сте. - Не сме ли всички?
Но, вие сте баронеса, мислех, че…
Властта е нищо…
без уважение.
Затова се озовах тук.
Хората те уважават само ако ти се уважаваш.
Ти имаш ли…
самоуважение?
Бих искал.
Ела с мен! - Къде отивате?
Не мога да тичам.
Можеш. Разликата между страх и смелост, е убеждението.
Повтори това: Аз съм въплъщение на съвършенството.
- Повтори го! И тичай!
Тичай!
Аз съм въплъщение на съвършенството. Ще бъда здрав!
Не "ще бъда", ти си! Кажи го!
Здрав съм!
Не спирай! Почти си стигнал.
Продължавай!
Мога да тичам!
Мога да дишам! - Аз казах ли ти?!
Може ли да работя в хотела ви?
Скъпи, можеш да ми бъдеш иконом.
Нямам представа какво означава това, но ще кажа "да".
Мога да водя хора за наблюдение на птици.
Харесваш ли птиците? - Обичам ги!
Ядете ли птици на този остров?
Боже мой, не!
Имаме кокошки.
Разбира се.
А консерви?
Да.
Къде отиваш?
На лов с татко.
Баща ти знае ли, че отиваш? - Добре съм, наистина.
Вземи и кучето.
Лъмп! Хайде, ела!
Да вървим! Идвай!
Търпение, мъниче. Само още няколко седмици.
Намери ли? - Нищо.
Хари!
Хайнц!
Баронесо! Там ли сте?
Има ли някой?
Баронесо?
Какво има тук?
Има ли някой? Мануел?
Руди?
Полека, спокойно.
Идва! - Остави ме на мира!
Хайнц?
Хайнц!
Хайнц, бебето идва!
Хари!
Помогни ми!
Хайнц!
Не!
Това ли е всичко? Ще стигне само за няколко седмици.
Г-жа Витмер ражда бебето си. Сама!
Има нужда от помощ!
Помогни й! - Мануел!
Да отиваме! - Спри!
Но тя може да умре! - Спри!
Тук си за мен! Не за нея!
Ще помагаш на мен!
Разбра ли?
Махайте се! Не!
Хайде!
Дръж ги, Лъмп!
Дръж ги!
О, Боже! Маргрет!
Господи. - Хайнц…
Хайде! Хайде!
Хайнц…
Събуди се… Събуди се!
Съжалявам. - Събуди се!
Донеси ножица, превръзки и конец!
Маргрет…
то се събуди.
Д-р Ритер!
Жена ми роди, но е болна.
Съжалявам да чуя това. Но ви казах,
Флореана не е място за бебета.
Бебето е добре, Маргрет е зле.
Моля те.
Моля те! - Фридрих.
Кога беше раждането?
Не знам… преди шест часа.
Нямаш ли инструменти? - Не съм дошъл тук, да бъда лекар.
Маргрет.
Аз съм Фридрих.
Болезнено е, нали?
Все още ли усещаш контракции?
Добре. Добре.
Плацентата е заседнала в матката. Веднага трябва да се махне.
Трябва ми гореща вода и лъжица. - Да… Ето.
Добре.
Какво?
Нещо не е наред с майката. Беше д-р Ритер.
Защо не го спря, да го задържиш?
Нае ме да построя хотел тук.
Глупак! Сега ще са приятели! Благодарение на теб!
Жалко. Вие сте дявол!
А ти си уволнен! Махай се!
Така, Маргрет. Отпусни се.
Ето така. Дръж я. Маргрет, отпусни се.
Опитай да се отпуснеш. Сега…
Ще бръкна… в матката…
и ще извадя плацентата. Дръж я, Хайнц!
Добре.
Приключи, Маргрет. - Сега трябва да почистя.
Да изстържа с лъжицата.
Скъпа мамо, не знам кога ще получиш това,
защото от месеци не е идвал кораб.
Но имам вълнуващи новини за теб.
Здравето на Хари се стабилизира.
Свежият въздух на Флореана помага, за голямо облекчение на Хайнц и мен.
И съм много щастлива да съобщя за раждането на внук ти Ролф.
Изглежда се справяме успешно на Галапагоските острови.
Моля те, уведоми близките ни за чудната новина.
Ваша обична дъщеря, Маргарет.
Дойдохме да ви честитим за сина ви и да му дадем малък подарък.
Това е… много любезно.
Така е по съседски.
Извинявам се и за недоразумението
между управата на хотела и местните.
Оказа се, че служителят ми от Еквадор е крадец.
Във всеки случай, е изгонен от острова. Довиждане!
Той чака на брега рибарско корабче.
И кой друг трябва да бъде изгонен?
Ти… защото си толкова сладък.
Може ли?
Ти си най-щастливото момче на света!
Първият местен жител на Флореана!
Запомнете го!
Искам да отпразнуваме малкото ти чудо с обяд.
Доведи семейството, ще поканя и Ритерови.
Ще дойдете, нали?
Не! - Тя е наша съседка.
Ако ще да е и император Вилхелм IV!
Тя ни открадна храната, докато ти раждаше! Съвсем сама!
И не стига това, ами ни подарява нашата овесена каша?
Помисли за последствията, ако откажем.
Те са опасни, Хайнц. Това е един обяд. Само един.
Браво.
Добре дошли, приятели.
Благодаря ви, че дойдохте на това монументално тържество
в бъдещата Асиенда Парадисо.
Наздравица… за Ролф…
за моята асиенда… и…
за новото начало!
Наздраве! - Наздраве!
И добър апетит!
Това е огромно количество храна.
Много се гордея със запасите си.
О, Ритер, красиви зъби имаш.
Ядеш ли нещо? - Не.
Маргрет, разкажи ни за раждането! Беше ли забавно?
Забавно? Съвсем не.
Как върви книгата ти, д-р Ритер? - Пишеш книга ли?
Обичам книги! Робърт, скъпи, донеси любимата ми книга.
Мислех, че Лоренц е любимият ти.
"Портретът на Дориан Грей", от Оскар Уайлд.
Нося я навсякъде с мен. Обичам я много, обичам я.
Представете си, че имате способността да останете вечно млади.
Не мисля, че това е посланието на автора.
А вашата книга, докторе? - Не е книга…
Това е напълно нова парадигма. - Не.
Тя обединява източната и западната философия,
и трябва да спаси човечеството от самото него.
Значи е книга. - Библията книга ли е?
Да. - Не.
Би ли ми подала откраднатото месо?
Маргрет, защо се омъжи за такъв скучен тип?
О, да. Той ти предложил брак.
Искам да прочета книгата ви, когато я завършите, д-ре.
Аз искам да я завърша, без тези постоянни прекъсвания от туристи.
Още няма туристи, скъпи, но ще дойдат.
И когато дойдат, ще ми трябват работници.
Може би мога да ви наема като домашен философ.
Обидих ли ви с нещо?
Мислите си, че сте над мен.
Че намеренията ви са по-благородни от моите.
Но вие и аз… сме еднакви.
Ние сме курви.
Когато пристигнах, д-ре,
дадохте на капитана ми поща за континента.
За вашето семейство ли беше?
За приятели? Не, беше за редакторите на "Таймс",
"Хералд"… и за "Берлинер Дейли".
И защо ще правите това?
Той търси признание, както и аз,
като построя най-ексклузивния хотел в света.
Изглежда, че върви много добре.
Как си, Доре?
Лично.
По-добре от всякога, благодаря.
Как е любимото ти магаре?
То ти е като дете, нали?
Разбираемо е, нали нямаш деца.
Аз никога не съм искала да имам деца.
Не, те са мръсни.
Освен нашите любими Хари и Ролф, разбира се.
Доре, вие искате ли деца? - Не ни интересуват.
Ти не се интересуваш, но Дора…
Следваща тема. - Какъв е проблемът?
Не сте ли опитвали?
О, опитвали сте. Стерилен е!
Това е абсурдно. - Това би обяснило много.
Тя е претърпяла хистеректомия.
В колиба. - Защо казваш това?
Няма значение. - Не казвай това.
Няма значение. - Това е…
Това са глупости. Абсолютни глупости. Всичко това.
Обядът, хотелът, всичко. Тръгвам си.
Доре! Седни… Седни! - Измамница.
Маркиз, пази!
Какво правиш?
Спри! Млъкни! - Аз съм го дресирала.
Тук!
Добре.
Кучетата са като хората. Първо трябва да ги нараниш,
после да ги излекуваш.
И - воала! Ще те обичат вечно.
Напуснете острова ми!
Ако не си тръгнете доброволно,
лично ще ви окова във вериги и ще ви изпратя сам!
Млъкни! - Баронесо!
Колкото и изкушаващо да е завързването,
трябва да ви уведомя, че това не е вашият остров.
Това е моят остров. - Кой казва това?
Губернаторът на Галапагоските о-ви.
Очарователен мъж.
Фалшиво е. - Прочетете го на глас!
Не.
"С настоящото предоставям на баронеса Елоиз Верборн дьо Вагнер-Буске…
2500 акра… - Фалшиво е.
… да построи Асиенда Парадисо, където поиска на о-в Флореана."
Невъзможно.
На мен даде само 40 акра. - Защото ви липсва визия.
Всичко, което виждате, от плажа до вашето малко парче земя, е мое.
Да си вървим.
Искате да кажете нещо ли?
Благодаря за чудесната вечеря.
Трябва ми пушка. Ще ти дам 5 кила ориз.
Ти не ловуваш.
Десет кила.
Вярно ли е, че си се омъжила за мен, само защото ти предложих?
Позволяваш й да ти влияе. - Отговори ми.
Защо правиш това? - Защото има значение.
Бях на 23 г, Хайнц.
Все още живеех у дома.
С по-малка сестра, която вече беше сгодена.
Майка, която постоянно ми напомняше, че аз…
съм твърде странна,
твърде срамежлива, твърде нетърпелива да бъда съпруга.
Никога преди теб не ме бяха целували.
Така че, да, омъжих се за теб, защото ти ми предложи брак.
Тези демони.
Фридрих, не използвай пушката.
Фридрих, не е…
Не бягайте от болката.
Приемете я.
Болката ни дава цел. Болката ни дава смисъл.
Болката ни показва, че сме живи.
ЛЯТО, 1933 г.
Не се подчинявайте на така наречените благочестиви сред нас.
Те са фалшиви идоли, които искат да ни контролират с морала си.
Трябва да ги изолираме.
Не се изкушавайте от ордите на Бакхус,
чиято единствена цел в живота е да ни разсейват,
да ни превърнат отново в безмозъчни животни.
Не! Да ни унищожат с разврат и затова трябва първи да ги унищожим.
Защото нашата цел е по-благородна. Не.
Нашата цел е да превъзмогнем себе си. Не, това е Ницше.
Нашата цел е да съборим системата. Страданието е нашата цел.
По дяволите, твърде банално, твърде педантично.
Нашата цел е…
Само това намерих.
Извинете…
Съжалявам, че ви безпокоя…
Може ли да хапна нещо? Не съм ял от дни. Моля ви!
Всичко е взела от филмите.
Титлата баронеса, континенталният акцент,
жестовете, историите, всичко е фалш.
Каза ми, че майка й е била проститутка,
която я е изоставила, когато е била 7-годишна.
Това е лъжа.
Родителите й я изгониха, защото е като черна дупка.
Тя пътува из Европа, използвайки красотата си,
но оставя след себе си опустошение.
Накрая остана само Париж.
Бе принудена да работи като евтина танцьорка в кабарета.
И тогава тя се появи в живота ми.
И как се вписва Филипсън в това? - А, той беше служител в магазина ми.
Когато тя изхарчи парите ми,
прочете за д-р Ритер. Убеди ни, че това е нашата съдба.
И вие й повярвахте? - Да.
Знам. Знам, че звучи глупаво.
Но когато… Елоиз те обича,
това е… опияняващо.
Животът ти придобива…
божествена цел.
Къде са ми цигарите, по дяволите? - Свършиха преди седмици.
Намирах ти фасовете. - Какво правеше там горе?
Какво им каза? Какви лъжи разправяш сега?
Ама че глупости.
Молил си се и са те нахранили!
Искат да ни разединят. - Не ме интересува, гладен съм.
Не мога да контролирам дъжда, Руди. Не съм бог!
Точно така, ти не си нищо.
Deus ex machina.
Господа, добре дошли в Едем!
О, Боже! Почистете всичко! - Добре.
Това чакахме. - Да, разбира се.
Руди! Помогни ни да почистим!
Защо? - Защото имаме посетител,
и той може да е единственият ти билет за напускане на острова.
Приятно ми е да ви видя отново, д-р Ритер!
Преди две години бе последната ми експедиция до Галапагоските острови!
Засне ли това?
Да, г-не. - Добре.
Да вземем един от пощенските варели и да се отправим към Фридо.
Четох за тежката суша и донесох вода, зърно, масла,
семена, консерви с месо…
Алън Хенкок. Приятно ми е.
Толкова кратко име за някой с такава голяма яхта.
Е, така го правим в Америка. - Разбирам.
И какво точно правиш в Америка, Алън Хенкок?
С всичко се занимавам. Истинската ми страст е да изследвам.
Но съм и петролен магнат,
строя недвижими имоти, и съм филмов режисьор.
И живеете в Холивуд? - Аз притежавам Холивуд, госпожо.
Притежавате ли къща в Холивуд?
Притежавам всичко от катранените ями на Ла Бреа до Лоръл Кениън.
Около 10,000 акра, горе-долу.
А, това сем. Витмерс ли е?
Чудесно. - Браво!
Браво! - Благодаря.
Фантастично! - Дами и господа,
за мен е чест да съм в такава изтъкната компания.
Заедно с водещите световни биолози, ботаници и морски учени,
и някои от най-смелите хора, които познавам.
Д-р Ритер, вие сте пионер.
Всички очакваме с нетърпение книгата ви.
Г-н и г-жа Витмер,
вие постигнахте немислимото. И първото дете на Флореана.
Вие олицетворявате
концепцията за "оцеляване на най-силните".
И накрая… баронесата.
Д-р Ритер може да е причината хората да узнаят за острова,
но вие… вие сте причината да следят още събитията.
За тези, които се осмеляват да мечтаят! - За тези, които смеят да мечтаят!
Браво. - Добър апетит на всички!
Вижте! - Боже!
Тя ще го поквари.
Трябва да занесем колкото можем храна на Фридо тази вечер. Хайде!
Вземи колкото можеш, ще взема останалото на разсъмване.
Фридрих, престани!
Престани! - Какво?
Знам, че сме гладни, но не сме такива.
Предпочиташ те да имат, а ние да гладуваме?
Не. Предпочитам да живея според принципите, на които ме научи ти.
Какво ти е станало?
Искам да ям.
Не бях те виждала паникьосан.
Алън, скъпи, искам да ти покажа едни планове.
Не можеш ли да останеш по-дълго?
За съжаление, за утре имаме планирана морска експедиция.
Алън!
Може ли?
Трябва да призная, че имах съмнения относно теб.
Наистина ли? - Новобогаташите
според моя опит, са доста примитивни,
но вие, драги, сте истински джентълмен.
Баронесо, аз… Не мисля, че това е добра идея.
Съжалявам.
О, не. О, Боже!
Добре ли сте? - Гърдите ми.
Зле ли ви е? - Усещам стягане.
Усещаш ли го? - Не, аз…
Ще се обадя на лекаря. - Няма да помогне.
Това е душевна болка. Животът тук е много самотен.
Има само едно лекарство.
Съжалявам…
Наистина ли работи тази тактика?
Тактика? - Идваме от съвсем различни светове…
Не! И двамата сме образовани, и абсурдно богати.
Елоиз, обожавам баронесата. Всички я обожаваме. Но това е само игра.
Почти ме прелъга, Алън Хенкок.
Мръсник такъв!
А сега ме целуни!
Довиждане, Елоиз. Чака ме лодка.
Ще съжаляваш!
Сигурен съм, че няма.
Пита ли го? Ще ме вземе ли?
Той ще инвестира в хотела ми и е много впечатлен. Носи сандъците!
Не, трябва да говоря с него!
Кой открадна имуществото ми? - Трябва да тръгвам…
Млъкни!
Никой няма да спи, докато не пренесем всичко в лагера ми.
Да.
Аз съм въплъщение на съвършенството.
Аз съм въплъщение на съвършенството!
Аз съм въплъщение на съвършенството.
ПОЩЕНСКА КУТИЯ
Хайде, идвай!
Време е да изберем страна.
Как да ви услужа, д-р Ритер?
Кажете на момчето си да се дръпне.
Той защитава собствеността си. - Моята собственост!
Нашата собственост!
Хайнц, вярно ли помисли, че той ще я сподели?
Колко мило! Не, той ще я открадне.
Не слушай глупостите й. - За да ни изгони с глад.
Единствено аз се грижа за нас.
Искаме това, което е наше, и си тръгваме.
Остави пушката! - Остави пистолета!
Чуй ме! - Искам си своето!
Татко! - Хари, спри веднага!
Какво правиш?! - Спрете всички, моля ви!
Къде беше?
Няма да позволя да ни унищожиш.
Отивам на лов.
Нищо ли няма да оставиш за кокошките?
Дай им това.
Не, това е развалено. - Кисело е.
Няма да им дам това. - Нищо им няма.
Няма да хабя хубаво месо за тъпите кокошки.
Яжте!
Руди?
Руди. Моля те, излез за малко.
Това е злоупотреба. - Искам само да поговорим.
Не бъди глупав.
Твърде късно е.
Никога няма да забравя чувството, когато се срещнахме за първи път.
Накара ме да повярвам, че имам
нещо важно, което да дам на света.
Вземи.
Какво е това? - Дрехи и храна.
Можеш да си вървиш, ако това искаш.
Никога не съм искала да те спирам.
Имаш ли нужда от нещо, преди да тръгна?
Да.
Какво има?
Спокойно.
Има нещо в градината. - Глиган?
По дяволите, водата ни.
О, не…
Фридрих! Ела и виж!
Казах ти да не им даваш развалено месо!
Ела тук!
Буро…
Магаре?
Буро?
Къде е магарето?
Буро!
Маргрет!
Виждала ли си го? Виждала ли си Буро?
При вас ли е?
Не. Какво? - Някой го е отвлякъл.
Собственоръчно ще убия, който го е направил!
Хари, помогни й!
Някой го е убил. То е мъртво. - Фридрих!
Знам, че е мъртво. - Тя падна.
Боже! Дора!
Седни.
Аз го убих.
Идиот! - Беше тъмно.
Не видях… - Чакай!
Прав беше.
Време е да изберем страна.
Елоиз.
Дора е съкрушена; Хайнц я занесе у тях.
Ритер подозира ли Хайнц? - Скоро ще се удушат взаимно.
Ти успя!
Не знам как, но ти успя.
Ти го направи!
Успя!
Моля ви, не ме наранявайте!
Тя ме накара да го направя.
Каза ми, че мога да си вървя у дома.
Много съжалявам.
Аз само искам да се прибера!
Трябва да подсилим покрива за дъждовния сезон.
Иди в долината и събери трева.
Сега ли? - Да, и двамата.
Това ще бъде първото голямо приключение на Ролф. Хайде, Лъмп!
Хайде!
Планът е да говорим, нали? - Ще говорим.
Баронесо!
Няколко думи!
Върнете се по-късно!
Не търпи отлагане.
Сега!
Баронесо?
О, Боже!
Какво облекчение!
От месеци се опитвам да се отърва от него.
Той беше насилствен, манипулативен, обсебващ.
Той беше всичко, от което бягах в Париж.
Господа, искам да ви предложа нещо.
Искам да ви предложа…
… равен дял в Асиенда Парадисо.
По една четвърт за всеки.
Всички доказахте своята стойност и умения,
както и способността си да оцелявате.
Да го направим официално. Ще взема писалка.
Няма да кажа на Дора за това.
И ти не казвай на Маргрет!
Все нещо трябва да кажем.
Те си тръгнаха!
Заминаха си!
Заминаха си. - Кой си замина?
Елоиз каза вчера, че тя и Филипсън се качват на кораб за Таити.
Не й повярвах, но когато се събудих днес, ги нямаше.
Кой ми е написал това писмо?
Ти ли? - Това е почеркът на Робърт.
Баронесата е напуснала острова?
Да, с корабче.
Аз не видях корабче. - Аз също.
И аз също.
Е, тя си замина. Ще продам вещите й.
Тръгнала си е без дрехите? - Взе си бижутата.
За човек, който така ценеше нещата си, взе много малко със себе си.
Ще си взема храната, малко прибори,
два килима и масата за хранене.
100 сукре.
500.
125. - 400.
150. - 300.
200.
Искаш да си тръгна. Трябват ми пари.
250, последна оферта. - Ще ти дам 225.
Какво правиш? Не ме заблуждаваш.
Ще обвини теб.
Кой? - Д-р Ритер.
За какво? - Убийство.
Дори не знаем дали са мъртви.
Да започнем ли отначало?
Чух изстрел. Вчера.
Преди да си легна, проверих пушката ти.
Все още беше заредена.
Проверих патроните, всички си бяха там.
Значи не си стрелял ти.
Кой друг има пушка? Руди Лоренц? Не.
Д-р Ритер?
Не исках да се конфронтирам с нея. Беше Филипсън.
Д-р Ритер… - Спри.
Ще пише на губернатора. И той ще дойде тук. Какво ще стане тогава?
Трябва ли да ме оставиш?
И къде да ида?
Построихме всичко, на този остров.
Въпреки че направиха всичко възможно да ни го съсипят.
Не успяха. И няма да успеят.
Защото сме семейство.
Пуснах писмото в пощенската кутия.
Скоро ще пристигне кораб и тогава всичко ще свърши.
Напускам те.
Не се шегувам.
Знам, ти нямаш чувство за хумор.
Затова е толкова смешно.
Дойдохме тук, за да направим нещо велико.
Но ти си губиш дните в опити да надхитриш съседите си.
Те съсипаха живота ми.
Не, Фридрих.
Ти сам си съсипа живота.
Ти предаде каузата.
Боли ли те?
Ох, не го пипай! - Боли те, нали?
Не го пипай! - Щяхме да се борим с болката тук.
Сега имаме проблеми със зъбите.
Това е моята болка! Ще я преодолея, ще я понеса.
"От всичко, което е написано…" цитирам…
"Значение има само това, което е написано с кръвта му."
Кой го е казал? - Не го цитирай!
Излагаш го. - Кой го е казал?
Ти си предател.
Проклет предател!
Майната ти.
Ти трябва да го направиш.
Идиот.
Дора! Ето те и теб.
Хайнц каза, че кокошките ви са болни. Реших, че имате нужда от това.
Не. Фридрих каза, че може да се ядат, ако се сварят.
А яйцата?
Не, не.
Какво ти каза д-р Ритер за баронесата?
Че я е убил?
Внимавай.
Той те лъже.
Той е опасен човек, Дора.
Фридрих Ритер посвети целия си живот…
да живее без насилие.
Тогава защо купи пушка от нас?
Защото живеем в смекчаващи вината обстоятелства.
А какво се случи със зъбите ти?
Бяха се инфектирали. - Имам антисептик! Моля те…!
Правиш се на моя приятелка ли?
Не си. - Но и враг не съм.
Д-р Ритер е много умен. Вероятно има план как да ни изгони от острова.
И после какво? Ще бъдете само ти
и той.
И спокойствието, което имахме, преди да дойдете.
Често срещано погрешно схващане е, че може
да унищожиш бактерии в развалено месо, с готвене.
Да, бактериите ще умрат.
Но не и токсините, останали в месото.
Хей! Хей!
Хей! Помощ!
Помощ!
Хей! Ще ти платя 50 сукре, да ме закараш на о-в Исабела.
Това ще е срещу течението. - Не, моля те…
100 сукре! - Нямам достатъчно гориво.
200!
Добре.
Да. Усещам го…
Имам невероятен напредък.
Човекът винаги е над звяра. За Ницше, за християните,
но животинските ни инстинкти са нашата истина в сърцето!
Ловуваме, бием се, любим се,
убиваме. Това е смисълът на живота. - Да.
В продължение на 10 хиляди години…
бягахме от себе си. - Да.
Стига толкова.
Да празнуваме ли с кокошка? - Отлична идея.
Гладен съм.
Имам чувство, че огромно пространство се е отворило в мозъка ми,
изпълнено с нови идеи.
Чувствам се еволюирал, прероден.
Няма ли да хапнеш? - Не.
Венците ми все още кървят.
Повече за мен.
Годините на саможертва доведоха до този момент.
Дора? - Фридрих е зле.
Много е болен.
Трябва да дойдеш.
Можеш ли да дойдеш?
Хари? Намери баща си.
Какво е станало?
Хранително отравяне.
Невинна грешка.
Хайде, Хари, да си вървим.
Дора?
Мисля, че трябва да дойдеш.
Фридрих.
Не.
Сега си безсмъртен.
Разбираш ли?
Аз… те проклинам…
… с последния си…
… дъх.
Безсмъртен.
ЕСЕН, 1933 г.
Внимание! Посрещнете губернатора!
Влезте в къщата! Сам!
Не ми губете времето! Прочетете това!
Никога няма да подпиша това. - Г-н Витмер, знам какво сте сторили.
Съпругата! Жена ви.
Съпругът ви е убил баронесата.
Нима?
И кой ви каза това? - Д-р Ритер.
"УБИЙСТВО НА ФЛОРЕАНА", от д-р Фридрих Ритер
Написал е писмо. Рибар го донесе миналата седмица.
И вие вярвате на тези глупости? - Доре Щраух го потвърди.
А питате ли се защо д-р Ритер е мъртъв?
От хранително отравяне.
Човек, оцелял тук четири години,
прави грешка да яде развалена кокошка?
Доре каза ли ви, че й дадох здрави кокошки предния ден?
Вижте фактите: Д-р Ритер вече е мъртъв.
Руди Лоренц продаде вещите на баронесата и избяга. Дора е зле.
Но ние, Витмерови, които не се караме с никого, не сме избягали,
и не сме направили нищо подозрително, сме главните заподозрени.
Извинете ме, господа.
Вие сте последните тук.
Сигурни ли сте, че не искате да си тръгнете?
Това е нашият дом.
Хайде!
Телата на баронесата
и на Робърт Филипсън така и не бяха открити.
Дора се завърна в Германия,
където почина от множествена склероза през 1943 г.
Преди смъртта си, Дора публикува своя версия на събитията на Флореана.
Маргрет Витмер отговори със своя книга, противоречаща на тази на Дора.
Руди Лоренц така и не стигна до о-в Исабела.
Той и капитанът бяха открити на 150 морски мили от Флореана.
Горивото на корабчето им свършило и то се отклонила от курса си.
Маргрет Витмер живя на Флореана до смъртта си през 2000 г.
Тя беше на 96 години.
Техните потомци и до днес живеят там.
Менажират малък туристически хотел.
Превод и субтитри ВЕСЕЛИН КАМЕНОВ 1963
® UNACS TEAM 2025 16 юли
Big thanks to oswy /2025/
ДЖУД ЛОУ - д-р Ритер
АНА ДЕ АРМАС - Баронеса
ВАНЕСА КЪРБИ - Дора
ДАНИЕЛ БРЮЛ - Хайнц
СИДНИ СУИЙНИ - Маргрет
ТОБИ УОЛАС - Робърт Филипсън ФЕЛИКС КАМЕРЕР - Рудолф Лоренц
РИЧАРД РОКСБЪРГ - Алън Хенкок
ЙОНАТАН ТИТЕЛ - Хари
филм на РОН ХАУЪРД
ЕДЕМ / РАЙ