[Порасналата Партенопа] "Имаш тъжни очи", ми каза актрисата.
Но страстта към свободата беше останала,
защото животът е толкова голям, че се губим навсякъде.
[метален шум]
[крясък на чайки]
Директно от Версай!
Но нима не е хубав подарък?
Така, когато спи, може да пътува.
- Прекалено е, командире. - Както винаги!
Кръстник ли съм на Раймондо и тази очаквана девойка, или не?
- Дори не знаем дали е момиче. - [командирът] Момиче е, аз ви казвам.
Разбирам ги тези неща.
[командирът се смее]
[командирът] Вижте колко е красива.
- Ммх. - Красива.
[издиша]
[Маги крещи]
[акушерката] Плачиии! Плачи и натискай!
- [Маги] Ах! - Давай, натискай!
[акушерката] Натискай!
Натискай!
- Ах! - [акушерката] Направи го!
[плач на новородено]
[Маги се смее]
[Саса] Момиче е!
[aплодисменти]
Казах ви! Разбирам ги тези неща!
Утре, голямо празненство у нас.
Как ще я кръстим?
[Саса] Как ще я кръстим?
Партенопа!
Кръщаваме я Партенопа!
Съгласен ли си?
Невероятна си.
- Не ми отговори. Съгласен ли си? - Разбира се, че съм съгласен.
Цигарата след къпане в морето е по-хубава от тази след басейн.
[Партенопа] Знаеш ли защо, Сандри'?
Не, ти?
Не.
Все още съм твърде млада, за да улавям всички нюанси.
И Раймондо?
Започна пролетта.
[Сандрино] И?
Отидоха да видят как Неапол се разсъблича.
Да тръгваме?
[вълнението на морето]
[Сандрино] Може ли да влеза?
Не.
Но може да обиколиш около каретата.
Искаш ли да се омъжиш за мен?
Виждаш ли бъдещето там долу, Сандри'?
По-голямо е от мен и теб.
Кога измисляш тези неща?
Пътувайки,
на моята карета.
[Сандрино] За какво си мислиш?
[Раймондо] За какво си мислиш?
[неясно бърборене]
Франко Асционе.
Професоре, може ли да отида за момент до тоалетна?
В университета се идва ходил по малка и голяма нужда, седни си.
Казват, че е толкова лош защото има много болен син.
Какво знаете вие, което аз не знам?
[Франко] Нищо.
Нищо?
[асистентът] Партенопа ди Сангро.
[шум]
Виж тази, колко е "хубавка".
[неясни гласове]
- Добър ден. - Добър ден.
Три теми за Гулиян.
Първо, индивидът. Второ, ситуацията, в която се намира.
Трето, начинът за справяне със ситуацията пред него.
- А за Алтюсер? - Алтюсер е другият тип душа.
В хармония с детерминисти, структуралисти и културолози,
разглежда антропологичният елемент като идеологически, но не е интересен за мен.
- Какво е интересно за вас? - Винаги Гулиян.
Една култура е едно цяло от духовни и материални ценности
които отговарят на сумата от екзистенциални проблеми
които, се започват от осигуряването на храна и стигат до произведенията на изкуството.
С това съм не само съгласна, но съм и впечатлена.
[смее се]
Моето мнение е толкова неуместно, че ви кара да се смеете?
Ок, ок, вие знаете всичко.
- Тридесет (Отличен). - Не знам нищо, но ми харесва всичко.
[Марота] Какво не знаете?
Не съм разбрала какво е антропологията.
Добре, отличен с признание.
Професор Марота, какво е антропологията?
Вие младите искате отговорите, но не знаете как да питате.
- Не сте удовлетворена? - Ве.
Защото вашият отговор е просто драматичен.
Антропологията е науката, която изучава човешките типове и аспекти
спрямо психологично и морфологично профилиране.
[Партенопа] И правилният отговор?
Не, това е само отговорът, който можете да си позволите.
Леви-Щраус, първи период.
[неясно бърборене]
- Благодаря. - [асистентът] Довиждане.
[усмихва се с насмешка]
Ох! Командирът винаги печели!
Е? Реши ли?
Съжалявам, че ще ви разочаровам.
Идвайки на работа във вашия офис, и научавайки работата на баща ми,
не мисля, че ще проработи за мен.
Един ден, когато твоят баща се пенсионира
може да управляваш моята корабна компания.
- Аз не съм като баща ми. - Трябва да си намериш работа.
Раймондо, вече си голям
Би ми харесало да се кача на един от вашите кораби
този който пътува на север, към Балтика, като моряк.
Ти си на най-хубавото място в света. Защо искаш да ходиш на студено?
Не можеш да бъдеш щастлив на най-красивото място на света.
[от грамофона звучи "Аз съм вятъра (Io sono il vento)" от Марино Марини
- За командирът без сол.. - Овесената каша! Хип хип, ура!
Но, не бихте ли предпочели едно рагу?
- Традиция е, майка беше англичанка. - Ти си от Милано,
един котлет, ризото с особуко…
- Парте', какво четеш? - Джон Чийвър.
Алкохолизиран, депресиран, невероятен.
[Тонино] Парте', ти си млада.
Кой те кара да се бъркаш в проблемите на американците?
Университетът? Започна ли?
Антропология, трийска с отличие при професор Марота.
- Невероятен човек. - [Саса] За младите всичко е невероятно.
- За големите, всичко губи цвят. - Пориви на оптимизъм.
Предначертаността на реалността ни кара да губим цвят, Тонино. Разбра ли?
[командирът] Саса е мъдър.
Негова беше идеята да дадем половината преди изборите, и останалата половина - след.
Голяма мъдрост, и в онази ситуация.
[командирът] Много речи е писал за мен,
гений на риториката и на разказите.
Винаги съм го заливал с пари.
Ако съм бил кмет на Неапол, е благодарение на него.
- Ах! - Къде се изгори?
- Тук. - [Тонино] Да се залавяме с овесената каша.
[командирът] Залавяме е правилната дума, овесената каша е битка по самосебе си.
Как така?
Мирише на махагон.
[смее се]
[командирът] Парте',
ако бях четиридесет години по-млад, би ли се омъжила за мен.
- Правилният въпрос е друг. - [командирът] Какъв?
Ако бях четиридесет години по-стара, бихте ли се оженили за мен?
Наистина си хитруша.
[Саса] Твоят брат Раймондо е раним.
Като мен.
[Саса] Раймондо вижда всичко.
[издиша]
[Саса] Раймондо знае всичко.
[звучи "Какво има (Che cosa c'è)" от Gino Paoli]
[издиша]
[Sasà] Ето тук.
- Отговор? - Плюс милиард и триста милиона.
Саса, ела тук, ела. Ела.
Събота голямо тържество у нас.
- Саса, кой по дяволете е това? - Артуро.
Не, казва се Джани, гадже е на Партенопа.
- Деца, какво ще правите това лято? - Капри.
- Един истински неаполитанец не ходи в Капри.
Или е прекалено беден, или прекалено мързелив.
- Докато не започнеш да работиш, няма да ти дам и една лира. - Ще се оправя по някакъв начин.
Искам да се оженя за Алба Нардела. Тя ходи в Капри.
- Коя е тя? - Как така "коя е тя"?
Тя е сензацията на Портофино, богиня.
- Да ходим към морето? - Трябва да привърша практиката.
[крясък на чайки и вълнение на море]
[Раймондо] Отиваме в Капри.
Аз, ти и Сандрино. Отиваме в Капри.
Казваме го всяко лято, но не го правим никога.
- С какви пари? - Тези, които нямаме.
- Къде ще спим? - Където се случи.
Каква налудничава идея.
Парте', остави се на течението.
Барът е винаги отворен, млади сме, да отидем, е?
Остави се на течението.
[звучи "Жътвар на тъга (Harvester of Sorrow)"от Little Kruta]
Госпожице, към момента не сте наши гости,
дойде време, вие и брат ви да напуснете хотела.
Ако тя си тръгне, отиваме си всички.
[мъжът] Пошегувах се.
Какво има, Сандри'?
- Къде ще спим тази вечер? - Кой знае?
Междувременно, има празненство при Силвана Пишители.
[на английски] Забелязал съм, че младите
винаги се целят, безсрамно, към отчаяние.
[двигател на хеликоптер]
Госпожице, извинете ме.
Той…
Той ви предлага пикник.
Каква налудничава идея.
Той не знае ли, че са изобретили ресторантите?
Какво да отговоря?
Че отивам на ресторант с моя американски приятел.
- [на английски] Каните ме на обяд? - [на английски] С огромно удоволствие.
[на английски] Тишината.
Е мистерия в красивите.
В грозните е провал.
Аз винаги съм бил грозен, но вие…
Наясно ли сте с
хаосът, който вашата красота причинява?
[на английски] Започвам да подозирам.
[смее се]
Ако искате да сте сигурна, трябва да станете актриса.
[Партенопа] Аз уча антропология.
Бихте станали прекрасна дива.
Аз съм Лидия Рока, киноагент.
Представлявам само онези, които са постигнали успех.
Но ще трябва да учите.
Ето, тук е моят номер.
Има и номера на най-добрата преподавателка по актьорско майсторство в Неапол, Флора Малва
Моля ви, звъннете и.
Благодаря, ще си помисля.
[хеликоптер]
[въздиша]
Той…
[Партенопа кима]
…би желае да знае кога може да ви види.
Иска да ви заведе на разходка с хеликоптера.
Ще трябва да изчака.
Колко?
Това е играта, не се знае.
[Партенопа, на английски]За какво мислите?
[на английски] Какво стана с всичките тези хубави нощни обещания
които сме си дали на пияна глава?
Всичките обещания за приятелство,
всичките клетви за вечна любов
изчезват
със съня.
Появяват се отново на следващия ден.
Разфокусирани.
Далечни.
Невъзможни.
В несигурната яснота
на сутрешния махморлук,
животът е…
наистина непоносим.
[Партенопа, на английски] Може ли да си взема душ у вас?
[Чийвър, на английски] Ех? Плувай!
[Партенопа, на английски] "Колко хора са спали тук?
Какво са си казали влюбените в това легло?
Винаги казват едни и същи неща.
За щастие,
ги има писателите
да разнообразят монотонността на тези думи.
Мога да подуша аромата
на всиички онези, спали тук.
А ти?"
[въздиша]
[Чийвър] А ти?
Усещаш ли аромата?
- Какъв аромат? - Ароматът на мъртви любови.
[шум от цикади]
Мога ли да се влюбя във вас?
Аз бих могъл да те обичам също.
Само ако мога да си докажа, че не харесвам мъже.
Ти може да имаш всичко,
дори без да питаш.
Всички ще са щастливи за теб.
Не ми вярваш?
Пробвай.
Красотата е като войната.
Отваря врати.
[шум от цикади]
[звучи "Спомен (Memoria)" от LaTorre]
[звучи "Обръща се (A gira)" от Trio Ternura]
[неясни гласове]
Вчера на площадчето Алба Нардела ми се усмихна.
И така, големият мъж е слязъл от неговия хеликоптер.
Тъй като вие не се качихте...
Как ви се струва, ще трябва ли да чакам още много?
Привършвам да танцувам на тази песен, и отиваме.
- Алба Нардела? - Аз съм.
- Търсех те. - Намери ме?
На това се надявах.
[мъжът] Това е моят дом.
Ммх.
Морски дар?
По-добре не.
Изглежда, че в Неапол холерата върлува заради мидите.
- Тези идват от Нормандия. - Ах.
Това е само, каквото са ви казали. Така правят с богатите.
- Винаги ли имате готов отговор? - Опитвам се.
Чета и уча много..
Колко сте добра!
Не.
Първо ще гледаме лятото.
[въздиша]
[мъжът] За какво мислите?
[звучи "Моят начин (My Way)" от Frank Sinatra]
Не мога да си легна с вас само от добро възпитание.
[мъжът] Това е единствената причина, поради която бихте си легнали с мен?
Доброто възпитание.
Не мислите ли, че желанието е мистерия, а сексът неговото погребение?
Не, не бих казал.
Както и да е, виж, няма проблем.
- Разочаровах ви. - Повтарям, няма проблем.
Накрая на краищата, не си голяма работа.
[продължава "My Way"]
По-рано, на пикника,
не си мислихте нищо,
защото не сте интелигентна.
[гръм]
Парте', ти си една дива.
[на английсски] Добър вечер.
[на английсски] Извинявам се за тази сутрин.
Бях толкова тъжен, че не се представих.
Така е. Казвам се Партенопа.
Джон Чийвър.
[вълнението на морето]
Чела съм всичките ви разкази.
Е, животът е пълен с нещастия.
- [Партенопа] Какво правите? - Обичайното.
Дълги и тъжни разходки.
Може ли да ви правя компания?
[въздиша]
- Не. - [Партенопа] Защо не?
Защото не искам да ограбвам и миг от вашата младост.
Не, не.
Направила ли съм нещо, което не трябва?
[издиша]
Да поговорим малко.
[вълнението на морето]
[Раймондо] Не е влюбена в теб.
[Сандрино] Аз пък съм, за цял живот.
Но защо?
Защото тя винаги бяга.
[Сандрино] Какво ли ще си мисли?
За това винаги да намира правилния отговор.
- [мъжът] Искаш ли да танцуваме? - Да.
[Сандрино] Извинете.
[звучи "Всичко вече бе писано (Era già tutto previsto)" от Riccardo Cocciante]
[фотоапарат снима със светкавица]
Да вървим.
[звън на камбани]
[шум на цикади]
[задъхване]
[шум от чайки]
[хеликоптер]
[стонове]
[издиша]
[звук от машината за обезпаразитяване]
[Саса] Какво е?
[командирът] Холерата.
Пристигна холерата.
[Марота] Какво искате?
- Бих искала да уточня тезата с вас. - [Марота] Имате ли наум тема?
Да.
Бих желала…
Бихте желала?
Антропологичните причини за самоубийство.
Защо?
Защото…
Защото моя брат…
[плаче]
Погледни ме.
Аз няма да ви съдя никога.
Вие не ме съдете никога.
Харесва ли ви тази договорка?
- Не ме убеждава тезата за самоубийството. - Защо?
Не ни помага.
Предлагам ви друга тема.
Културните граници на чудото.
Пробвай да не написваш теза, която завършва така.
С твоя баща сключихме брак тук.
Първата брачна нощ заченахме Раймондо.
Вината е твоя.
Знам го.
Вината е твоя.
[вълнението на морето]
[неясни гласове в далечината]
[вълнението на морето]
[звукове в далечината]
[камбанен звън]
[крясък на чайки]
[звънец]
Аз съм Партенопа, имам уговорка с Флора Малва.
Изчакай тук, рано или късно, ще се появи.
- [Флора] Ернесто! - [Ернесто] Идвам.
[удар на стенен часовник]
Аз обичам Неапол.
- Аз също. - Събуди се, малката.
Имитирай ме и повтори: "Аз обичам Неапол".
Аз обичам Неапол.
Нямаш нито дикцията, нито интензитетът.Седни.
Лидия казва истината, провокативна си, напомняш на мен.
Мога да те науча на всичко,
освен единственото нещо, което не се забравя.
Въздишките на любовта.
- Разбираш ли ме когато се изразявам? - Да, да.
- Това е концепция в моят обсег. - Добро момиче, нахална си.
Една актриса трябва да е нахална.
Ще те запозная с моята приятелка Грета Куул, познаваш ли я?
Известната, разбира се, кой не я познава.
Знаеш ли, че Грета Куул е любителка на аналния секс?
Но, в това няма нищо лошо.
Грета Куул е по-хитра от всички нас, толкова е хитра, че е станала добра.
Моят съпруг, Артуро Джани, най-големият драматург на '900те,
той я почиташе.
Моят съпруг се занимаваш с театър.
Грета Куул не знаеше как да прави театър, беше прекалено трудно за нея.
И така, влязох на сцената аз, Флора Малва.
- Защо искаш да бъдеш актриса? - [Партенопа] Хм…
В старите филми актьорите винаги имаха готов отговор.
Така е.
Животът трябва да бъде такъв.
Вместо това, вечерите не спим.
Мислим за правилните отговори, които да дадем на мъжете, които са ни обидили.
Красивите жени постоянно биват обиждани.
Остани на вечеря? Идват приятели на починалия ми съпруг.
Разбира се.
- Няма да дойде никой. - Защо?
Защото нейният дневен ред се състои от мъртъвци.
Защо си покрива лииицето?
Един жалък хирург бразилец. Обезобрази я.
- Апатична ли си? - Надявам се, че не.
Добре, никога не показвай снимките си.Също, красотата, не разчитай на нея.
Хипнотизира за първите десет минути, в следващите десет години дразни.
Не съм гладна, да си позволим един коняк.
Изчакай ме в хола, отивам да се оправя.
[удар на стенен часовник]
Господи!
[Флора] Влез, малката.
Само парата облекчава мрачната ми кожа.
Знаех, че няма да издържиш и ще дойдеш да ме търсиш.
- Бях притеснена. - Не, беше любопитна.
Една актриса има морален дълг да бъде любопитна,
дори една жена, в края на краищата, се поддава.
- Сега ще ме целунеш ли? - Как?
Много добре разбра.
Не съм целувала никого от двадесет години, от както останах вдовица.
Ернесто има огромни зъби, пробва, но не успя.
Това е като да целунеш гранитна стена.
- Е? - Първо искам да видя лицето ви.
[Флора] Повече няма да искаш да ме целуваш.
Може да видиш устата ми.Не е ли достатъчно?
Не…
Не би знаела.
Вече не може да се върнем назад, малката.
Рано или късно, сме осъдени да се оставим по течението
Винаги съм имала красива уста.
Ех…
[Партенопа] Колко кукли!
[Флора] Майчинството ме е преследвало...навсякъде.
[неясни гласове по телевизора]
Защо не се върнеш на работа при командира?
Достатъчно добре съм, за да си позволя да не работя повече.
- Полудели сте. - [Саса] Да, полудели сме.
Какво да направя, за да се опомните?
[Саса] Внуче.
Едно внуче би ни помогнало.
Каква налудничава идея.
[фойерверки]
[тържествено] Добре завърнала се във вашия красив Неапол.
[на неаполитански] Красива в миналото.
Госпожа Куул, аз съм Алчиде Рипозато, синът на корабособственика.
- Защо не е дошъл вашият баща? - Защото е мъртъв от шест години.
Можеше да дойде, все пак говорим за мен.
Има една красива изненада за вас.
Изисква се ядрена бомба, за да се впечатля.
Сега, тук при нас, най-голямата от всички, дивата на дивите
Единствено за вас…
Грета Куул!
[аплодисменти]
Сега изненадата, която сме обещали.
Скулптурът Драго Адзуро, искаше да я изобрази така. Моля, девойки.
[фотоапарат снима със светкавица]
[аплодисменти]
Вижте,
проблемът не е, че тази статуя е лоша.
Проблемът сте вие неаполитанците.
Депресирани сте и не го знаете.
Вървите ръка за ръка със страхът и не го знаете.
Вие сте мърляви и следвате фолклора.
Всички ви се смеят, но не го осъзнавате.
Хвалите се, че сте хитри.
Но какво сте спечелили от тази хитрост?
Бедни сте, страхливи сте, плачливи и назадничави.
Крадете и действате лошо.
Готови сте винаги да използвате кръста срещу другия.
Редовният войник, корумпирания политик, безскруполният предприемач.
Но разочарованието сте вие.
Вие сте народ от безчестници, и се хвалите с това.
Никога няма да успеете.
Скъпи ужасни неаполитанци, аз се връщам на север
където управлява хубава тишина,
от момента, в който не съм неаполитанка, от много години.
Аз съм се спасила, но вие не.
Мъртви сте.
Един милион?
Бяхме се разбрали за тридесет, малък дементник.
Ако беше направила това, за което се бяхме разбрали.
Ти само ни унижи, защото си неблагодарница
Ако не беше Неапол, щеше да проституираш на Понти Росси (Ponti Rossi).
Майка ти е проститутка. Кой и разреши да те роди?
Дай ми моите тридесет милиона, грозник.
Грета Куул, ходи да правиш свирки.
[Алчиде вика от болка]
[Алчиде] Остави ме! Остави ме!
Но кой…
По дяволите!
- [Грета] Кой по дяволите? - Аз съм Партенопа.
- Праща ме Флора Малва. - [Грета] Какво искаш?
Нося ви обратно перуката.
[Грета] Влез.
Свали си палтото.
Седни.
Знаеш ли, че Флора Малва е почитателка на аналния секс?
Но няма нищо лошо.
Каква скапана вечер!
Вулгарни мъже и жени, които се смятат за елегантни.
Този град никога няма да бъде елегантен.
Прекалих ли с моя монолог?
Какво можех да направя? Не ми се връща в това лайняно място.
Помня само как нямах пукната стотинка.
Целувайки красиви уста и откривайки с език, че няма зъби.
Загубените любови.
Само това ми е останало от този град
и моята майка, готова да ме даде на всекиго, но да забравим това.
Но нямахме нужда от нищо.
Нито зъбите.
Загубените любови.
Кой знае, може би е било по-добре така..
Флора Малва ми каза, че искаш да бъдеш актриса.
Красива и незабравима си, но имаш тъжни очи.
В теб няма радост, скъпа.
Камерата не приема това.
Остави глупостите на актрисите, не са за теб.
Виждаш ме мен?
Изглеждам ли ти щастлива?
И все пак, съм най-важната от всички.
По дяволите.
[отваря се врата]
[фойерверки]
[въздъхва]
Роберто Крискуоло.
Хареса ли ти монолога на Грета Куул?
Намерих го за…
оригинален.
Всичко, което каза за този град е вярно.
[фойерверки]
[неясни гласове в далечината]
[на неаполитански] "Познай кой съм".
"Очаквам те, Робе'".
[жената] Роберто.
- [жената] Робертино. - "Ти си кралят на Неапол".
Красавец.
[фойерверки]
[неясни гласове в далечината]
[фойерверки]
[подсвирквания]
Ела тук, ела тук.
[Робето] Добър вечер на всички.Елате тук, елате..
Елате тук. Колко сте?
- [Роберто] За теб. - Благодаря.
- [Роберто] Per te. - Благодаря.
Виж тази колко е красива. Здравей, малката.
- [жена 1] Колко е красива! - Прилича на Мадоната.
- Прилича на София Лорен. - [жена 2] Майко моя, наистина.
Мерси.
[неясно говорене]
Бум, бум, бум!
[мъжът] Добър вечер.
[Капасо] Господа, любезно ви моля, малко място. Блягодаря.
[неясни гласове]
[Роберто] Как сте?
[неясни гласове]
[Роберто] Как сте?
Роберто. Върнал си се? Колко си красив!
[фойерверки]
[на неаполиитански] Майка ти е кучка, Гиджоне!
[плач на новородено]
[неясни гласове]
[шум от шевна машина]
[неясни гласове]
[подсвиркване]
[Зузу] Чиро Криискуоло и Виктория да Казамичола са бъдещето,
надеждата.
Наследникът, който ще ни дадат, ще бъде символът на нашия мир.
От две големи фамилии, Крискуоло и Казамичола,
днес, се ражда най-силното семейство на юг..
Голямото сливане.
Сега може да заемете местата си.
[неясни гласове]
- Да седнем, ела. - Какво става?
- Голямото сливане. - Какво е това?
[Зузу] Татко, започваме.
В името на Отца, Сина и Светия дух.
Бог да ви благослови. Нека ме чуе.
Какво по дяволите гледаш мен? Гледай нея, целувайте се.
[музика от китара]
Започнете да се милвате.
Няма да мога така.
- Защо не си отидете? - Този път трябва да потвърдим.
Виктория, както ти показах предната вечер.
Ех?
[Зузу] Давай.
[фойерверки]
[експлозия навън]
[стонове]
[аплодисменти]
[неясно бърборене]
[фойерверки]
- [жената] Пет. - [заедно] Четири.
[заедно] Три, две, едно.
Трепериш.
Студено ли ти е?
Не.
Разчуствах се.
[стонове]
Родена съм тук.
Във водата.
[крясък на чайки]
За какво мислиш?
[крясък на чайки]
Ще те потърся.
[Марота] "Имайки впредвид положените изпити
и оценявайки финално работата със свързаната и защита
комисията оцени вашия дипломен изпит със следните оценки.
Джузепе Арко, 96 от 110.Елиза Марти, 98 от 110.
Артуро Брако, 86 от 110.Мария Буоно, 90 от 110.
Партенопа Ди Сангро, 110 cum laude с отличие от 110,
с одобрение на комисията, препоръки за публикации и академични поздравления.
- Браво на теб. - Благодаря.
[неясни гласове]
- Искате да ми дадете академични поздравления? - Завършихте късно.
Накарахте ме да повярвам, че мога да стана актриса.
С най-висока оценка при това, завърших.
- Ще скъсате ли и моята дипломна работа? - Не.
- Добра новина ли е? - Да.
С един задълбочен анализ,
вашата теза може да бъде достойна за публикация.
Как така?
Общата част за културното въздействие на чудото в развитите общества
е отлична.
Щастлива съм от това, което ми казвате, защото осъзнах едно нещо.
Всички сме разбрали поне едно нещо.
Бих искала да опитам университетска кариера.
- Чувствам, че е нещото за мен. - Сигурна сте?
Вижте, може да станете като мен.
Не би ли било прекрасно?
Не.
Професоре, все още не сте ми казали какво наистина е антропологията.
Ела да ме намериш месец май.
Професоре.
Мерси.
[вълнение на морето]
[мъжът от телевизионния екран] Това е един проблем, който всеки трябва да реши сам за себе си.
Който е влюбен, го осъзнава рано или късно.
[жената от телевизионния екран] Как?
[мъжът от телевизионния екран] Когато се целуваме, се целуваме.
[жената от телевизионния екран] С Алфедо никога не съм забелязала нещо.
- [мъжът от телевизионния екран] Сигурна ли си в това? - [жената от телевизионния екран] Да.
[жената от телевизионния екран] Въпреки това, и също…
[стъпки]
[отваря се врата]
[стъпки]
[медицинска сестра] Влез, скъпа.
Бъди спокойно, няма да е нещо дълго.
[докторът] Съблечи се.
[вълнение на морето]
[крясък на чайки]
- Защо се местиш? - [Сандрино] Увеличение на заплатата.
В края на краищата, съм син на сервитьорка.
Не, причината не е това
Парте',
в този град ми е останало само чувството за вина.
Не е наша вината, че Раймондо е мъртъв.
- Да, и все пак. - Не.
Твоя вина е.
Онази вечер, в Капри,
ако не беше ме разсейвал с твоите целувки и прегръдки,
Раймондо щеше да е все още жив.
Трябва да те е срам от това, което каза току що.
Аз съм Партенопа, никога не ме се срамувам.
[Сандрино] Винаги впечатляващи думи, и?
Предпочиташ да казвам очевидното?
Не, истината.
[Партенопа] Истината не може да се опише.
Раймондо беше раним.
Раймондо бъркаше несъщественото и наистина важното,
като всички в този град.
С изключение на мен.
В този град хората живеят и умират по безсмислени причини.
Мразя този град.
[Сандрино] Станала си безмилостна, самонадеяна и студена.
Пораснах.
Може би, все пак, никога не си могла да обичаш някого.
Теб.
Ти беше първата ми любов.
Може би един ден ще се върна, за да бъда и последната.
[Партенопа] Не, няма да се случи така.
Знаеш ли как ще се случи?
- Не. - [Партенопа] В Милано ще се ожениш.
След няколко години ще имаш едно или две деца.
След няколко години ще имаш конфликт с жена си.
И така, ще ми се обадиш пак.
Веднага след като чуеш моя глас, след много време, ще разбереш
че не съм аз причината.
Конфликтът с жена ти ще се разреши и всичко ще се върне постаро му.
Знаеш ли защо, Сандри'?
Не.
Защото бях просто младежка любов.
Младежката любов не е полезна никому.
Тя ни дава само илюзия за безгрижие.
Какво казах?
Не помагат на никого.
Трябва да тръгвам, Парте'.
Какво има, Сандри'?
Не ти харесвам вече?
[звук от късане на листи]
Направих нелегален аборт, затова дойдох късно.
Убих президента, затова дойдох пано.
И двамата имаме алиби.
Аз няма да ви съдя никога и вие няма да ме съдите.
Да започваме?
- Откъде? - Трябва да ми помогнете да проведа изпитите.
- Асистентите ми са на конференция. - Не знам дали съм способна.
Експерт по темата сте, по закон можете, и не се изисква да преподавате.
"За един професор е достатъчно да е една лекция напред от студентите."
- Знаете ли кой го е казал? - Не.
Били Уайлдър, антрополог.
Не си спомням много, държах изпита преди много години.
Имате учебника, те не.
Гледате съдържанието, избирате три въпроса и накрая решавате оценката.
Ще ви хареса.
Хайде, късно е.
Да, релативизмът.
Релативизмът…
- Благодаря, довиждане. - [Партенопа] Довиждане.
Лучия Еспозито.
[неясен глас]
- Добър ден. - [Партенопа] Добър ден.
Концепцията за структура на Ливай-Щраус.
Да.
[неясен глас]
Ехм…
По-добре да се върна следващата сесия.
Дай ми студентската си книжка.
[неясен глас]
- Отличен cum laude, може да си ходиш. - Благодаря.
[момичето] Всеки път, който…
Имате ли намерението да използвате този единствен метод за поставяне на оценки
когато станете редовен професор?
Не
Защо помогнахте на тази девойка
вместо да я накарате да се върне на следващата сесия?
На следващата сесия ще се върне с малко дете.
Нямаше никога да се върне.
И аз нямаше да се върна, ако не беше тя.
Да се надяваме, че няма да ме накарате да съжалявам.
Искам да стана един от вашите 150 асистенти и няма да съжалявате.
- Здравей, Марота. - Здравей, Сарте.
Според мен, интелектуалците, носещи черно поло трябва да бъдат застреляни.
Трябва да внимаваме, съдейки другите
защото един ден тази присъда може да се падне на нас.
Добре, нека да се ограничим, казвайки че Рестели е риторичен и помпозен.
Помпозен, сигурно.
Мислиш ли, че като се разведе, ми каза какво се е случило.
А за вашата съпруга, професоре. Не се знае нищо.
Преди време ме остави заради един весел нотариус.
Оксиморон.Очевидно, съжаляваше.
- Събрахте ли се отново? - Не.
След време осъзнах
че ми харесвашеда отделям всичкото си време на сина си.
- Вашият син, бяхте ми казал че… - Как е умрял вашия брат?
- Той се остави да си отиде. - А вие? Вие оставихте ли се?
От колко време вашият баща не ви е прегръщал?
Не си спомням вече.
Откакто е починал вашият брат.
- Искате ли да ме прегърнете? - Да.
[крясък на чайки]
[звучи "И ти също пристигна (E si' arrivata pure tu)"от Valerio Piccolo]
[недоловими гласове]
[аплодисменти и възторжени викове]
[продължава "E si' arrivata pure tu"]
[неясно бърборене]
[Партенопа] Извинете.
- Трябва да поговорим. - Аз също трябва да ви кажа нещо.
Поверително е, бих предпочел да се видим у нас.
- Така да бъде. - Живея със сина си.
Добре.
[усмихва се]
[викове от отсрещната стая]
- Не ме питайте нищо. - Съгласна.
[Марота] Първо ми кажете какво искахте да ми кажете.
Вестникът за антропологични науки
поиска от мен публикация за чудото на Св. Дженаро.
Казах да, струва ми се много интересно.
- Насрочила съм среща с кардинал Тезороне. - Познавам го добре.
Внимавайте, той е негодник.
- В какъв смисъл? - [Марота] Във всеки един.
[Партенопа] Вие, какво искахте да ми кажете?
Скоро се пенсионирам.
- Не е добра новина за мен. - [Марота] Да, въпреки това.
Скоро ще има конкурс в катедрата в Тренто.
Бих искал да участвате. Може да спечелите.
Изкарайте една или две години там, след това може да се върнете в Неапол, за да вземете моето място.
Какво мислите?
Аз обичам Неапол.
- А вашите асистенти? - Няма да станат редовни професори.
Ще останат ваши асистенти, ако желаете.
- Аз също съм асистент. - Не, вие сте нещо друго.
Приличате на мен.
Защо правите всичко това за мен?
Защото можете да станете добър антрополог,
дори и да не знаете какво е антропологията.
Сега,
истинския мотив, заради който ви накарах да дойдете.
Исках да ви представя…
[смее се]
[Марота] Внимавайте с Тезороне, този мъж е демон.
[отваря се врата]
Вдигат ми нервите, да направя чудото.
Всяка година, цялата тази отговорност, само върху мен.
Винаги една и съща история.
Ако кръвта не се разтвори, чия вина е.
Очевидно, на долуподписания.
- Не си представяш какъв стрес е. - Не, разбирам.
Как съчетавате стреса, с боядисването?
Това е хоби. Нямаш ли хоби?
Не.
[Тезороне] Нямането на хоби също е хоби.
Работиш с Марота?
Как е?
Трудно за разбиране.
Марота е по-малко мистериозен, отколкото му се иска да вярваме.
Има само един проблемен син.
- Хмм… Вие сте по-мистериозен, наистина? - Разбира се, що за въпрос!
Аз съм свещеник.
Намерил съм ти едно красиво панорамно място за чудото,
така няма да пропуснеш нищо от чудото.
Как така? Вече си тръгвате?Няма ли да ми покажете съкровището на Св. Дженаро?
Сега нямам време, трябва да отида да видя стъкленото шише
[бръмчене]
[мъж кашля]
[вярващи] Св. Дженаро, моли се за мен.Св. Дженаро, моли се за мен.
Св. Дженаро, моли се за мен.
Амин, о Мария, пълна с грация, Господ е с теб.
Ти, най-благословена сред жените, благословен е плодът на твоята утроба, Исус.
Света Мария, божия майко, моли се за нас грешниците.
Господи, смили се.
Св. Дженаро, моли се за мен.
Амин, о Мария, пълна с грация, Господ е с теб.
Ти, най-благословена сред жените, благословен е плодът на твоята утроба, Исус.
Света Мария, божия майко…
[жена крещи]
[неясно бърборене]
- [мъж 1] Какво е? - [мъж 2] Кръв.
- [жена 1] Не се блъскайте. - [мъж 3] Помогнете и.
Свети Дженаро!
Направи чудото, Свети Дженаро!
Благодаря, светец мой, ти избра мен!
Веднага извадете навън тази мръсница!
Върви! Навън!
- [жената] Добър Светец! - Върви!
[Тезороне] Измислят всичко.
Сега пък фалшив менструален цикъл.
Всичко, за да разсеят вниманието от мен.
- От Св. Дженаро. - Не, от мен.
Изтощен съм, унищожен, много уморен.
Изглежда, че тя е трябвало да направи чудото.
- [Тезороне] Кой казва, че не е така? - Ах.
Съжалявам, че кръвта не се разтвори.
Ех....Догодина ще се разтвори
Искаш ли да направим една разходка около катедралата?
[Тезороне] Христос обича много, и е пречупен от собствената си любов.
Любовта е такава, неуправляема е,
заради това, от Исус, до композиторите на песни,
всички се опитват да ни кажат как да намерим решение.
Ти обичаш прекалено или прекалено малко?
Там е разликата.
Всички врати са фалшиви.
Липсва ми въздух.
Това е католицизмът.
- Свободата не минава през вратите. - [Партенопа] Хм…
- Откъде минава? - [Тезороне] Не минава.
Кога ще ми покажете съкровището на Св. Дженаро?
[Тезороне] Сега нямам време.
Трябва да отида на едно празненство,искаш ли да дойдеш с мен?
Всичките пъти, когато ти се е поисквало да заплачеш,но си се сдържала.
Тук, само тук в църквата,
имаш свободата да се отпуснеш.
Защо да плача?
Защото майчинството те преследваше навссякъде,и ти избяга от него.
- Харесва ли ти тази къща? - Добре познавам тази къща.
[вълнението на морето.]
Ваше Високопреосвещенство, толкова съм ужасеначе не можем да празнуваме за чудото.
- Какво по дяволите се е случило? - Нищо, нищо важно.
Една ексцибиционистка, мръсница, реши да прави шоу.
Свети Дженаро се разсея,и не направи нищо.
Това се случи.
Ако имаш възможност, донеси ми едно питие.
Мама!
[недоловиими гласове]
Преди години, беше една Нова Година.
Видях те.
Правеше любов във водата.
- Не, не съм била аз. - Да, беше ти.
Партенопа.
- [жена] Ваше Високопреосвещенство, за какво мислите? - За моята майка.
Тя знаеше всичко.
Когато знаеш всичко, умираш рано и сам.
Разберете неописуемото.
Това е световъртеж.
Бог е ограничен, прави каквото може.
Бог е бил загрижен само когато е измислилщастливото детство
където всичко е светла чистота.
След това се е разсеял, отпуснал се е
така светът,който сме познавали като деца
внезапно и без предупреждение
приключва.
Животите…
Животите се измарят.
Сега, деца, стига.
Имам нужда от питие, изтощен съм. Ах!
[смее се]
[командирът] Партенопа!
Командире, познахте ме.
Невъзможно е да те забравя.
[той кашля]
- Спомняте ли си, че искахте да се ожените за мен? - Винаги има време, ако искаш.
Командире, вие бързате прекалено много за моя вкус.
Първо ще имам нужда от дълго ухажване.
Дълго ухажване, тази фраза на твоята сестра!
Хитруша си.
Хитруша.
- Ти си жена, която рядко се среща. - [Партенопа] Защо?
Защото не се възползваш от твоята красота.
- Бъркате се, командире. - [командирът] Не, не
Как са твоите родители?
Когато почина твоя брат, починаха и те.
[той кашля]
И аз се загубих.
Поздравих всички.
Сега, когато искаш, съм готов да ти представясъкровището на Св. Дженаро.
Най-скъпото на Свети Дженаро.
[Тезороне се подсмива]
В края на живота остава само иронията.
[смее се]
[звучи "Malambo N. 1" от Yma Sumac]
Каква налудничава идея! Приличам на реликва.
Приличаш на светица.
Какво харесваш в една жена?
Гърбът. Останалото е порнография.
[Тезороне] Трябва да ми се отдадеш, Партенопа.
Ах, наистина? Да чуем защо?
Защото моето тяло е създадено да бъде отхвърлено.
Но да се откаже би било логично.
Ти, от друга страна знаеш как да бъдеш изненадваща жена.
Аз съм логична жена.
[въздиша]
[Тезороне] Винаги имаш готов отговор.
Добре,
ще се задоволя с това да те помня такаи да те сънувам.
Ако ти се бях отдала, нямаше, за да съм изненадваща,
но защото ми харесваш.
Какво ти харесва в мен?
Нахалството.
Аз го наричам изкуството да прелъстяваш.
- Искаш ли да знаеш какво си мисля? - [Тезороне] Не.
Защото вече знам.
И за какво си мисля?
За всичко останало.
Ти си като чудото на Св. Дженаро.
Мистерия.
Или измама.
Сега ще правим любов.
Не е нужно да бързаш.
Трябва да се приближаваме бавно към Бога.
[шум от метал]
[той се задъхва]
[стонове]
Скоро ще се събира конлавът.
Ще бъда прекалено близо до Бог, за да продължа да те виждам.
Колко жалко!
Освен това, какво искаш да направиш?
Върти ми се в главата, да стана Папа.
Какво е всичкото останало, което си мислих?
Времето минава, заедно с болката.
Или може би не е така.
[смее се]
Как мина с Тезороне?
Имахте право, този мъж е демонът.
Той е просто един прелъстител.
Както и да е, накарах ви да дойдете, за да ви кажа, че моментът настъпи.
Пенсионирам се.
Сигурна съм, че от университетът ще ви организират голямо празненство.
Никога не съм обичал празненствата.
Помислихте ли за идеята за Тренто?
Не мога да стана професор по антропология,
без първо да знам какво е антропологията.
Антропологията е да виждаш.
Всичко това?
Било е толкова просто?
Тогава ми се струва, че съм го правила цял живот.
Много е трудно да виждаш,
защото е последното нещо, на което се научаваш.
Кога се научаваш да виждаш?
[Марота] Когато го няма всичко друго.
Какво е това всичко друго?
Любовта, младежта,
желанието, емоцията, удоволствието.
И далечната възможност да се смееш още веднъж
на някой известен човек, който се спъва и пада на улица в центъра.
- Сега ела с мен. - Къде?
[Марота] Да видиш.
[неясен глас по телевизията]
[смее се]
[мъж по телевизията] Ние всички сме под едно небе, И правим грешки.
И така, преди две седмици,
ако някой от експертите по социология
криминална антропология, кметология, задникология,
беше преместил…
Татко, той каза "задник".
[смеят се]
Да, Стефано, господинът каза "задник".
[смее се]
…да си затвори едното око за бивши затворници, които …
- Здравей. - Здравей.
- От солена вода е. - Като морето.
- Красив е. - Красив е.
[смее се]
[Стефано се смее]
[Марота] Сбогом, Партенопа.
[неясни гласове по телевизора]
- Чао. - Чао.
Никога няма да забравя изпита с вас.
Когато я попитах дали мога да отида до тоалетна,тя отговори:
"В университета се идва ходил по малка и голяма нужда".
Ех!
[смее се]
Той, годеник ли беше?
Колко остава?
След три дни излизам от сметката.
Как ще я кръстиш?
Ако е момиче,бих искала да я кръстя на вас.
Партенопа.
Не
Не знаем нищо за вашия личен живот, професоре.
- Няма много да се знае. - Все пак искаме да знаем.
Може ли да ви питаме няколко недискретни въпроса?
Да, разбира се.
Можехте да останете в Тренто няколко години, апосле да се върнете и преподавате в Неапол.
Въпреки това, сте останали тук четиридесет години,до пенсия.
Защо?
Както можете да видите, влюбих се в местните деликатеси.
[смее се]
Защо не сте се омъжили?
Защото никой не ме е питал сериозно.
Деца?
Извинете ме.
[въздиша]
Разсеяна съм.
Или може би, никой не е знаел да ме попита правилните въпроси и...
А сега, какво ще правите?
И сега… И сега…
[аплодисменти]
[мъжът] Браво на вас!
[недоуловими гласове]
[тромпети от стадиона]
[мъжът] Парте'!
[тромпети от стадиона]
[неясни гласове]
[недоловими гласове]
За какво мислиш?
[звучи "Era già tutto previsto" от Riccardo Cocciante]
[крясъци на чайки]
[шум от цикади]
[Раймондо] За какво мислиш?
[Партенопа, възрастна] Изоставени, в перфектното лято
бяхме красиви и нещастни.
Може би е било невероятно да бъдем деца.
Продължи малко.
Била съм тъжна и фриволна, решителна и немарлива.
като Неапол,
където винаги има място за всичко.
Бола съм жива и самотна.
За какво си мислих?
Любовта да се опитваш да оцелееш
оказа се провал.
Или може би не е така.
[тромпети от стадиона]
[в хор] ♪ Alé! Alé! Alé! ♪
♪ Alé! Alé! Alé! ♪
♪ Един ден, внезапно, Се влюбих в теб ♪♪Un giorno, all'improvviso Mi innamorai di te ♪
♪ Сърцето ми биеше ♪♪ Il cuore mi batteva ♪
♪ Не ме питай защо ♪♪ Non chiedermi perché ♪
♪ От времето отмина ♪♪ Di tempo ne è passato ♪
♪ Но аз съм все още тук ♪♪ Ma sono ancora qua ♪
♪ И днес, както тогава ♪♪ E oggi come allora ♪
♪ Защитавам града ♪♪ Difendo la città ♪
♪ Alé! Alé! Alé! ♪
♪ Един ден, внезапно, Се влюбих в теб ♪♪Un giorno, all'improvvisoMi innamorai di te ♪
♪ Сърцето ми биеше ♪♪ Il cuore mi batteva ♪
♪ Не ме питай защо ♪♪ Non chiedermi perché ♪
♪ От времето отмина ♪♪ Di tempo ne è passato ♪
♪ Но аз съм все още тук ♪♪ Ma sono ancora qua ♪
♪ И днес, както тогава ♪♪ E oggi come allora ♪
♪ Защитавам града ♪♪ Difendo la città ♪
♪ Alé! Alé! Alé! ♪
♪ Един ден, внезапно, Се влюбих в теб ♪♪Un giorno, all'improvvisoMi innamorai di te ♪
♪ Сърцето ми биеше ♪♪ Il cuore mi batteva ♪
♪ Не ме питай защо ♪♪ Non chiedermi perché ♪
♪ От времето отмина ♪♪ Di tempo ne è passato ♪
♪ Но аз съм все още тук ♪♪ Ma sono ancora qua ♪
♪ И днес, както тогава ♪♪ E oggi come allora ♪
♪ Защитавам града ♪♪ Difendo la città ♪
[въздиша]
[вълнение на морето]
[крясък на чайки]
[Тезороне] И следователно, Бог не обича морето.
Помнете, Бог не обича морето.
Довиждане.
[звучи "Какво е (Che cosa c'è)" от Gino Paoli]
[вълнение на морето и крясък на чайки]