АУТСАЙДЕРИ
Ето малко и за мен:
Трябваше да уча в Дартмут, следващия месец.
Нямам приятелка и обикновено избягвам конфликтите.
Давай, синко, дръпни спусъка.
Не се опитвам да бъда корав,
но всичко ще придобие смисъл, ако започна от начало.
"Да Ной" ИТАЛИАНСКИ РЕСТОРАНТ
Семейството е сложна работа.
Ако нещата са добре, почти не мислиш за него.
Роко, да тръгваме.
Но ако е подложено на изпитание, човек става различен.
Това е началото на тази ужасна история.
В "Да Ной"... Станала е кървава баня.
Седни.
Не е за пари. Не е за власт.
Изпий това.
Не са глупостите, които си представяте...
Поеми въздух.
... за лоши момчета с оръжия. - Отпий и след това изплюй.
Смъртта, която посети моето семейство...
Имах предвид в мивката.
... всъщност се отнасяше за живота.
На мушка ли е?
Стъпи здраво.
Свали предпазителя.
Помниш ли как става? - Да.
Точно така.
Вече няма да краде зеленчуците на майка ти през пролетта.
Не мога.
Добре. Няма проблем.
Бритни се обади снощи. - Говори ли с нея?
Не, оставих я на гласова поща.
Не знам какво да правя, татко.
Искаш ли бира?
Да.
Не казвай на майка си, това което ще кажа, но...
Тази Бритни...
... е пълна глупачка.
Татко? - Татко, какво?
Гледаш я като кралица през цялата година,
и седмица преди бала те заряза заради футболист.
Мисля, че иска да поговорим. - Чуй ме.
Знам какво ти е положението. - Какво имаш предвид?
Много пъти в живота се забърквах с грешните хора.
И знаеш ли защо? Защото мислех, че съм безполезен.
Ти?
Да ти кажа ли нещо, като мъж на мъж?
Да.
Когато срещнах майка ти, не мислех, че съм добър за нея.
Наистина ли? - Тя бе сгодена за баща ти.
Човек с работа и образование, красив мъж с мустаци.
Значи си го познавал? Никой нищо не ми казва.
Защото щастието й се крепеше на лъжи.
И той бе виновен.
Изневерявал ли е? - Да, Диджей.
В нощта, в която катастрофира, е бил с друга жена.
Представи си унижението за майка ти.
Това я съсипа. - Не знаех за това.
Ще ти кажа две неща.
Не й казвай, че съм ти казал. И не се примирявай.
Разбра ли? - Добре.
Кажи го. Бритни е глупачка и няма да се примиря.
Не. Няма да кажа това. - Хайде де. Кажи го.
Тя е глупачка... - Няма да го кажа.
Добре.
Благодаря, татко. - Честен си.
Отиваш в колеж. Може да изпиеш една бира пред мама.
Така ли? - Да.
Добре.
Може и няколко. - Мисля да изпия една.
Винсент? - Скъпа?
Изметете шумата отвън, че я нанасяме в къщата.
Здравей и на теб.
Добре?
Говорим си за мацки.
Добре. - Момичета.
И под момичета, имаш предвид Бритни?
Не гледай мен.
Реших да не се примирявам. Ако не ме иска е нейна работа.
Не моя.
Така значи?
Скъпи, помогни ми с покупките и ще говорим после за това.
Добре.
Забрави си бирата.
Боже.
Татко?
Кой е?
Роко. - Роко?
Брат ти от другата майка.
Отвори шибаната врата. Измръзнахме.
Как си, копеле? Виж се само.
Приличаш на малък възрастен. - Не те очаквах.
Това е Марина. - Чувала съм за теб.
Сериозно? - Да. Непрекъснато.
Последният път беше облечен като момиче.
Не бях... - Момиче?
Като момиче? - Играх в „Питър Пан“.
Там бях Уенди. - Готината Уенди.
Харесва ми. - Леле, бременна си?
Тя е от Италия. Там ядат здраво.
Не исках...
Занася те. В осмия месец съм.
Прецакана. - Много забавно.
Значи това е... - Да.
Ставаш чичо, пич. Вълнуващо, нали?
Мина много време, Роко.
Какви ръце, човече. Тренираш ли?
Да. Малко тичане. За начало.
Първо бяхме до другата къща, голямата с капандурите.
Нова година празнуваме тук.
Обикаляхме като луди. Трудно се намира това място.
Трябваше да се обадите.
Направил съм карта, поради тази причина.
Можех да ви я пратя по имейл. - Роко не ползва това.
Не ползва? - Не.
Не искам да ме следят. - От старата школа е.
Диджей, ще ми помогнеш ли да преместя нещо от колата?
Да. Какво? - Изненада. Ще ти хареса.
Добре.
Здравейте.
Коя си ти? - Марина Браво.
Момичето на Роко.
Роко е тук? - Мести нещо от колата.
Какво пак е сгафил? - Каза, че ще го кажете, г-н Готие.
Негово ли е? - Да.
Господи! Тук ли я домъкна? Страхотно.
Не я слагай там. Санди сега купи дивана.
Не може да спи в шибаната кола.
Смесила е нещо наречено "Замбука".
Ще ме вкараш в неприятности. - С новата жена?
С новата ми шибана жена, за която съм женен от 18 години.
Защо си тук? - Какво топло посрещане.
В какво си се забъркал? - Защо винаги трябва да е така?
Защото си ти.
Що за приказки от баща към сина си?
Това не ти е Италия.
Така говорим тук, когато пристигаш посред нощ.
Ясно?
Добре. Късно е.
Настани г-ца Браво в стаята си и вземи спален чувал.
Добре.
Много се ядосваш, когато Роко е наоколо.
Наблюдателен си. - Татко?
Просто всички да си лягат.
Без теб.
Красиво е тук и спокойно. - Беше.
Какво искаш да кажа? Добре, съжалявам, мамка му.
За какво? - На почивка сме.
Затова ли я доведе? - Тя искаше.
Знаеш как е с нея.
Бил ли си се?
Не. Така си изглеждам. Нищо ми няма.
Да бе.
Просто минаваме оттук.
Исках Марина да се запознае със семейството.
Трябваше да се обадиш. - Решихме го в последния момент.
Диджей е скромно дете, а тая жена няма тапа на устата.
Моля те. Прекарах дълга нощ.
Дори няма да попиташ? - Какво?
Момче е.
Момче?
Да, момче.
О, да.
Знаеш ли какво?
Винаги съм очаквал да се държиш като нормален баща.
Но какво ми става, че още се надявам на това?
Утре тръгваш.
Да, утре си тръгвам.
Страхувам се, Роко.
Тук сме в безопасност, ясно? - Добре.
Ще се грижа за теб.
И за мама, и за бебето.
Добре. - Наспи се.
Не познавах добре Рут.
Но последния път, когато я видях...
... определено ми остави силно впечатление.
Коя си ти?
Аз съм жената, за която Винсент се ожени, преди майка ти.
Не са те споменавали.
Това означава, че не съществувам, но не е така.
Кой е твоят съпруг? - Нямам такъв.
Защо? - Не знам.
Не знам.
Такъв е животът.
Защо не отидеш другаде?
Искаш ли прегръдка? - Боже, не.
Всичко, от което се нуждая, не съществува.
Защо не намериш хора, на които им пука за теб.
Имаш ли приятели?
Май си нямаш. И защо не се разкараш оттук?
Ако не го направиш, ще ти отрежа пишката.
Какво ще кажеш? - Мамо!
И ще ти я забия отзад.
Рут?
Добре ли си?
Кой си ти, мамка ти? - Аз съм Диджей!
Кой? - Другият син на Винсент!
Какво правиш в къщата ми? - Това е моята къща!
Какво? - Ти си в Мейн!
Как попаднах тук?
Роко те докара. Моля те, махни ножа.
Добре, съжалявам.
Боже мой.
Съжалявам. - Беше припаднала.
Помогнах на Роко да те внесе. - Извинявай.
Няма нищо. - Много съжалявам.
Всичко е наред. - Боже мой.
Май са ме дрогирали. - Какво?
Да. Боже мой!
Дрогирали са ме. - Исусе, кой?
Не знам, по дяволите. Нямам идея.
Само знам, че последният път, когато се чувствах така,
се събудих в склад в Провидънс, Роуд Айлънд и...
Боже мой, задникът ми...
Седях на бутилка от Кока-Кола. - Какво каза?
Да. Да.
Знаеш ли...
Добре изглеждаш. Подреден. - Благодаря.
Хубава ни е къщата. - Така е.
Браво на теб. - Благодаря.
Спомням си, че се мотаеше наоколо, когато те видях за първи път,
и тичаше облечен в нощница.
Носеше перука и не знаех, мамка му, какво се случва.
Играех пиеса на Питър Пан.
Рут!
Здрасти.
Диджей! Какво става тук?
Роко, жена му и майка му...
Не, приятелка. Приятелка.
Защото...
Това, че Роко не ползва презерватив, не значи, че са свързани
в свещен шибан брак.
Приятно ми е да те видя, Рут. Както винаги.
Неочаквано.
Да, изненада е.
Всички са шибано изненадани, мамо.
И аз съм така. - Да.
Чуй се само. - Съжалявам.
Да. Леле.
Страхотно място.
Можеше и да е по-голямо, но наистина е невероятно.
Това ни е къщата за почивки.
Какви са тези играчки?
Това са лодките на Винсент.
Създава ги и те му помагат да се отпусне.
Чакай.
Сериозно ли говориш?
Стига бе.
И Роко е такъв, защото и той рисува подобни глупости.
Но знаеш, че аз не разбирам много от изкуство.
Нали?
Мога ли да ти донеса нещо, Рут?
Бих продала лявата си цица за "Адвил" и чаша кафе.
Няма нужда да продаваш. Диджей, ще помогнеш ли, моля?
Да.
Отива ли? - Благодаря ти.
Леле.
Наистина имате хубава къща.
Това е... Всичко е... Просто е... Толкова е...
Може ли да не се преструваме?
Става ли, Рут?
Добре. Така е правилно.
Да. Да.
Само да разбера какво става и веднага си тръгвам щастлива.
Добро утро. - Роко! Здравей. Кой е това?
Извини ме. Това е Марина, а това е нашият син.
Поздравления! Здравей, аз съм Санди.
Имаш прекрасен дом. - И аз това казвах.
Извинявай за изненадата.
Мислехме, че ще е хубаво, ако... - Импровизираме пътуване.
Да отпразнуваме Нова година.
Повод да съберем семейството. - Да.
Благодарим за гостоприемството. - Не мисли за това.
Не искам да съм груба, но какво правя аз тук?
Искаше да си на пътешествие. - Глупости!
Дрогира ме. - Не, не съм.
Напротив, направи го. Бях дрогирана.
Успокой се, хората нямат нужда да слушат глупостите ни.
Хора ли? Няма хора тук. Има шибани птици. Ужасни птици.
Причиняват ми главоболие.
Не ги понасям. - Какво ти става? Хайде.
Защо съм тук? Това искам да знам. Защо съм тук?
Припадна.
Припаднах? Не, не. Нещо не е наред.
Нещо не е наред. И искам да ти покажа защо.
Ето, виж. - Какво?
Това е билет. Виж тук.
Билет за концерт на Селин Дион във "Флийт Форум".
С приятелките ми подготвяме това от месеци.
Добре.
Тогава защо, мамицата му, бих дошла тук, сред съчаците?
Защо да идвам, щом имам този билет?
Не знам. Никой не знае глупостите, които вършиш.
Тя е вдъхновение за жените на средна възраст.
Наистина е такава.
Ще свири отново. Виждала си я сто пъти.
В какви проблеми си пак?
Защо проблеми? Синът ми ще се роди скоро.
Марина не е срещала семейството. Исках да се запознае с тях и с теб.
Да, но защо ме дрогира? - Не съм те дрогирал.
Мислех, че като се събудиш сред дървета, ще си щастлива.
Колко мило, скъпи.
Обичам те. - И аз те обичам.
Наистина.
Обичам те, мамо. - Обичам те.
Може ли да тресна едно питие?
Защото не мога да изкарам и секунда повече в този бункер.
Като Клеър Хъкстейбъл. Ще си пръсна мозъка.
Ще ти намеря бира. Междувременно, смукни това.
Благодаря. Ще друсаш ли с мен?
Да, мамо. Ще друсам. Да тръгваме.
Знаеш ли, харесва ми... - Палиш така.
Да.
Гората не изглежда зле.
Извинявай, че заех кухнята. Когато се изнервя - готвя.
Защо си нервна, скъпа?
Бебето е на път. Срещата с Винсент и семейството.
Избрала ли си име? - Суеверна тайна.
Колко харесвах да съм бременна. Усещах как цялото ми тяло трепти.
Хормони. Причиняват увеличаване на секрецията в мастните жлези,
и обемът на кръвта се повишава рязко.
Моят красив, малък учен. Ще следва биология в Дартмут.
Ще видиш един ден, когато срещнеш жена и се влюбиш.
Когато Роко ме целуна за първи път, спах два дни.
Бях в любовна кома.
Първият път, когато се целунахме с Винсент, беше на плаж в Кейп Код.
След това ме погледна и каза: „Ще се грижа за теб докрая на живота.“
Затворих очи и се предадох.
Хипоталамусът те е предал. - Романтик си ти, а?
Това е наука.
Защо жените имате трудности с постигането на оргазъм?
Добре. - Може би от твоя опит.
Диджей, престани. - Какво?
Всичко е наред. Искам да чуя. Разкажи ми.
Добре...
Еволюционните биолози предполагат, че жените с труден оргазъм,
са пример за дарвинистката еволюция.
По-трудният оргазъм, кара женската да избира партньори,
които имат еволюирали качества.
Като търпение, грижа, въображение и интелект.
За разлика от примитивните качества, като размер, сила и агресия.
Което се свежда до избор на партньор от по-слабо еволюирал тип.
Как й е името? - На кой?
На момичето, което ти разби сърцето. - Бритни.
С това име са опасни. Много лошо.
Тя го унищожи. - О, не!
Напълно го унищожи. Плака с дни. Бяхме притеснени.
Ужасно.
А бе мамо, ако татко беше един, щеше ли сега да ми е баща?
Какво имаш предвид?
Изневерявал ти е преди да умре. Или това не се брои?
Добро утро на всички.
Какво?
Мога ли да поговоря с двама ви? Веднага се връщам.
Какво става?
Харесва ли ви да ме излагате? - Съжалявам, че го казах, мамо.
Какво е казал?
Как биологичният ми баща е изневерявал.
Как ти дойде на акъла, да говориш за личните ми работи?
Наистина съжалявам. - Съжалявам.
Мислех, че е достатъчно голям, за да знае.
Тримата ще си поговорим за доверието после.
Сега имаме гости.
Ще ни трябват шибани пържоли.
Защо каза за разговора ни?
Вин!
Рут.
Чу ли за бебето? - Да.
Млади сме, за да сме шибани баба и дядо.
И това, защото синът ти не го вади навреме.
Отивам на пазар. Някой да дойде?
Да, идвам. - Разбира се.
Аз ще карам. - Не, оставаш.
И какво да правя? - Измисли по-добри обноски занапред.
Добре.
ФЕРМЕР ДЖОНС ПОСЛЕДЕН ОЦЕЛЯЛ
Ще купя храна и може би кафе. Искаш ли нещо?
Що за селяния?
Весела Коледа!
Надявах се да е като "7-Eleven".
Имаш ли "Слим Джимс"? - Без "Слим Джимс"!
Тая химия прави стомаха ти на нищо. Без коментар.
За какво говориш?
През последните два часа пърдиш като слон.
Пострадах.
Съжалявам, Лефти, пих много кафе. Съжалявам.
И използваш името ми?
Исусе Христе, Лони.
Току-що каза моето.
Случайно да си запомнил имената? - Да.
Той те нарече Лефти, а ти него Лони.
Прекрасно.
И така, трябва ли да...?
След всичко, през което преминах, ценя човешкия живот.
Не убиваш човек заради име. Освен това, има камери
по целия свят в днешно време.
Купи си нещо.
Но бъди внимателен! - Ябълка добре ли е?
Вземи си ябълка.
Не сме оттук. - Личи си.
Колко е до Ярмут? - Ярмут е далеч.
Имате ли обикновени ябълки? Дядо Коледа продава ли се?
Твоят син е симпатяга. - Моят кой?
Твоят син.
Не е мой син. - Познаваш Джони?
Защо би казал това? - Че е твой син ли?
Защо?
Влязохте двамата и си помислих...
Това нещо дори не работи.
Говориш за камери на сина си... Ето, пак го казах.
Нарекох го твой син, но очевидно не е...
Какво стана с това, да не убиваш заради името?
Удари ме нервата. - Добре.
Спомена Джони и ме обзеха емоции.
Не ми ли е позволено? - Разбира се.
Откъде го познава? Какво мислиш? - Недоразумение.
Горкият стар идиот. Не е имал нищо предвид.
Остаряваш и ставаш емоционален. - Да. Добре.
Да се махаме оттук.
А така.
Страхотно. - Здрасти, Вин.
Как си?
По дяволите.
Уважавай вещите на хората. - Съжалявам.
Мамка му. - Опа.
Не е добре.
Не са ли се върнали? - Не.
Знаеш...
Знаеш как е в магазините по това време на годината.
Всички са като... Всички искат да празнуват.
Празниците.
Каква шега.
Да ми ядат задника.
Хубаво си се подредил тук. Нали?
Бях с един мъж за около шест месеца.
Беше добър човек.
Монтираше климатици.
Получи се горе-долу с нас.
Проблемът беше... ... неговият пенис.
Висеше като риба тон.
Каква шибана бъркотия.
Така е.
Изглежда не ме слушаш. Слушаш ли ме?
Какво искаш, Рут? - Не знам.
Какво ще кажеш за разговор? Между двама души.
Които се гледат в очите. Нещо подобно. Нещо такова.
Продължавам да чакам хубавите времена, за да се отпусна.
Където се появяваш ти и изваждаш красивия си пенис,
като го насочваш към мен.
Като голямо оръдие.
Готово да гръмне. Това чакам.
Време е да продължиш напред, Рут.
Стегни се.
Чуй се само.
"Стегни се".
Жена ти те следва и идва чак дотук...
Защото имаш такъв... - Какво правите с Роко тук?
ЯРМУТ
Роко винаги е мислил, че вината е негова, че си си тръгнал.
Можех да му кажа, че не е така.
Но донякъде ми хареса, че товарът падна върху него.
Беше наистина ужасно. Аз съм ужасна.
Не те слушам.
Дете без баща в нашия квартал?
Шегуваш ли се?
Представи си какво можеше да се случи с това дете.
Ако имаше баща, образование и привързаност.
Какво искаш от мен?
Искам да признаеш на това дете, че си сключил лоша сделка.
Мислиш, че не знам за теориите на възпитанието? Умея да чета.
Така че, ходи се шибай. - А ти си изпий шибаното уиски.
Лефти дойде вчера.
Лефти?
Със сина си Джони?
Беше там с някакъв тип на име Лони.
Тия с педантични имена са най-опасни.
Благодаря, че ни прие.
Какво искаха?
Какво ви води тук?
Попита къде е Роко, казах му, че не знам.
Къде е Роко?
Не съм го виждала.
Изчезна.
Какво каза той? - Каза: Добро "Зити".
Това е невероятно "Зити".
Какво каза за Роко?
Ако видиш Вин му кажи, че го поздравявам.
Ще идва ли чак дотук, за да гледа катерички?
Той е бил на север и преди.
За какво? - Не е твоя работа.
Мислиш ли, че преследва Роко?
Не знам. Но имам лошо предчувствие.
Наистина ли? Какво ще правим?
Какво правиш? - Хайде де.
Какво правиш? - Възбуждам се, когато се плаша.
Женен съм. - На кого му пука? Само ние сме.
Никой няма да разбере. - Какво става с теб?
Махай се от мен! Няма да го направя, Рут.
Жалко. Такъв талант, а го хвърляш на вятъра.
Исусе Христе.
Навита съм на това, защото ти прецаках деня, Вин.
Не искам да започнем годината с опожаряване на гората.
Вземи бенгалски огън.
Бенгалски огън? Да не съм на девет?
Нещо малко експлозивно, моля.
Идеята на фойерверките е да експлодират.
Имаш ли приятелка, Диджей? - Сега съм във френд-зона.
Какво означава „френд-зона“? - Това е, когато имаш нужда от приятел.
За чукане?
Отивам отзад да погледна нещо. - Добре.
Не. Определено не.
Всъщност, не е това. Само основните неща.
Правилният човек ще промени живота ти.
Да, но когато го погледнеш от еволюционна гледна точка...
Ако някога искаш да чукаш, трябва да спреш да говориш така.
Ясно? - Не знам...
Нервен съм и не съм силен, за да плаша другите мъже.
Затова ли съм с брат ти? Защото плаши другите мъжаги?
Той е корав.
Влюбих се в Роко заради костенурка.
Костенурка?
Мъниче. Намерихме го в канавката. Беше прегазен.
Какво е това? - Хей, приятелю, ела тук.
Добре ли е?
Черупката му е счупена.
Ела тук.
Няма проблем, приятел. Ще се оправиш, мъниче.
Да, целият е...
Роко ме изпрати до апартамента и каза лека нощ.
Аз ще тръгвам.
Не бях приключила. Накарах го да чака.
Роко! - Да?
Мамка му.
Трябва да тръгвам. Тръгвам.
Ще се видим по-късно? - Да.
Без значение какво ви казват момчетата,
те обичат да чакат.
Първият път, когато правихме любов, беше в неговия дом.
По някое време станах да пишкам.
Той бе взел костенурката, превързал я и се грижел за нея.
Тогава осъзнах, че той e избраният.
Ела тук. Ела.
Почувствай го.
Усещам го. - Да.
Бебето ли рита? - Разбива ме.
Ние правим изборите, които ни свързват, Диджей.
Ние решаваме какви да сме.
А какви сме?
Семейство.
Не ми затваряй. Недей...
Вдигай шибания телефон, когато ти звъня.
Мамка му! - Роко!?
Успокой се.
Чувствам се уморена, г-жо Готие.
Нещо против, Роко да ме закара, а вие да продължите?
Разбира се.
Мога ли да отида с тях?
Моля те?
До после, мамо.
Какво става, Роко? С кого говори?
Просто приятел. Какво е това, шибан разпит?
Не ми крещи! - Не крещя.
Да се успокоим.
Казаха ми, че баща му е питал. Това е очаквано.
Всичко ще е наред. - Може ли да ни намери?
Чий баща? - Никой.
И не може да ни намери. Дори не знам къде сме?
Хайде, просто да се успокоим. Лошо е за бебето.
Поеми въздух. Ще се върнем. Ще си вземеш душ.
Има водно налягане. Красива къща. Всичко ще бъде наред.
Дай ми го! - Не пред него.
Какво да даде? - Нищо.
Той е печен. - Печен съм.
Печен си значи? - Той е добро дете.
Баща ми има правила, Марина. Не мога да рискувам.
За какво говорите? - Не е твоя работа! Ясно?
Не ти искам мнението, че ще те разбия, студентче!
Роко! Престани с глупостите!
Добре ли си, Диджей? - Добре съм.
Ако продължаваш да се държиш като баща си, ще отгледам детето без теб.
Разбра ли ме? - Да, разбрах.
Ето. Вземи го.
Ако някой дойде и ме няма, знаеш какво да правиш.
Толкова е малък.
Всичко е въпрос на използване, скъпа.
Доближаваш го до ухото, и бум! Куршумът се завърта и причинява каша.
Цункай ме веднага. Имам нужда.
Да се усамотим. - Добре, къде?
Шегувам се. Дебела съм, за да се чукам.
Не, не си. Можем да правим други неща, нали знаеш?
Не мога да сложа и лъжица в устата си без да повърна.
Ами с ръце? Може с една ръка. Хайде де.
Опасно е да стоим тук дълго.
Да, знам. Трябва да говоря с татко. Но не знам как.
Просто му кажи. - Не е толкова лесно.
Знам, че не е.
Ще станеш страхотен баща.
Не знам какво каза, но беше адски красиво.
Не е моя работа. - Просто се опитваше да помогнеш.
Извинявай, че ти наговорих тези неща.
Но аз и Винсент сме... В сложна смейна връзка.
Той е по различен с мен, отколкото с теб. Нали?
Да. С мен е бил млад. Не е разбирал какво има.
Докато е срещнал майка ти.
Сега е друг човек.
Както и да е, просто исках да...
Знам ли?
Да се извиниш?
Да. Извинявай. Повече няма да ти го причиня.
Страшна гледка е оттук. - Да.
Марина ми каза за костенурката. - Така ли?
Каза, че така е разбрала, че си избраният,
но не каза, как сте се запознали.
Това е дълга история. Да не говорим, че е неподходяща.
Имаме време. Бързаш ли за някъде?
Не.
По задници ли си падаш или по цици?
Защо? - От значение за историята е.
Ами аз... Не знам по какво?
Щом не знаеш, вероятно по задници.
Седя една вечер в бар, близо до квартала ми - Гранд.
Тотално пропаднало заведение, абсолютна дупка.
И виждам момиче. Тя имаше...
Не знам, как да го кажа...
Искаш ли да танцуваме? - Не танцувам.
Какво?
Мамка му, да. - Да.
После каза: - Ужасно съм пияна.
Веднага си допаднахме.
Мамка му.
Чукай ми циците с лицето си.
Знаех, че е луда... ... но тези цици!
Господи!
Тогава грабна шибаната брадва...
Казах: „Стига, мамка му! Господи!“
Имаш легло горе?
Озовахме се на стълбите.
Добре ли си? - Да.
Господи!
Боже мой!
Мамка му! Носът ти кърви!
Какво?
Обвини мен! - Ти си виновен!
Не искам да съм тук. Толкова е глупаво.
Защо?
Да съм тук е глупаво.
Нахлувам в чакалнята.
Държейки безумната, шибана идиотка с кървав нос.
И какво да видя? Три лайняни ченгета!
Помощ!
Къде тръгна?
Мамка му.
Мамка му!
Буквално ударих дъното в живота си като загубеняк.
Дъх не можех да си поема. Нищо чудно, че баща ми ни остави.
Ако имах пищов, щях да се гръмна и да направя услуга на всички.
Вместо това се разплаках като малко дете.
Тогава погледнах нагоре. И видях нея.
Здрасти. - Здравей.
Познавам ли те? - Да.
Срещнахме се на рождения ден на Лефти.
Как ти беше името? - Марина.
Марина, правилно. Роко. - Роко, нали? Роко.
Момичето на Джони, нали? - Бях.
Познаваш Джони, той не остава с едно момиче дълго.
Много жалко.
Имаш ли нужда от помощ? - Да.
Какво би направила? - Да видим...
Готово.
Кой би предположил, че любовта на живота ми
ще отключи белезници за пет секунди?
Да си вземем палачинки.
Ето я и нея... Марина.
Кара ме да се чувствам така, сякаш мога да бъда всичко, което искам.
Страхотна история. Секс, насилие, щастлив край.
Може да помисля върху „задник срещу цици“.
Ще трябва собствено проучване.
Добре.
Да се връщаме обратно. Трябва да говоря с баща ни.
Хубаво е да имаш малко братче и да се разхождаш с него.
Чакай, имаш нещо на лицето.
Татко!
Изчезна. Къде беше? - На разходка.
Да си прочистя главата. Имаш ли цигара?
Да. Ето.
Благодаря.
Може ли и за мен една?
- Не. - Не.
Диджей, запали скарата. - Добре.
Здравей, скъпи. - Здрасти, мамо.
Искаш ли помощ? - Не, не.
Виждала ли си майка ми? - Припаднала е под масата отзад.
Съжалявам. - Нямаш вина, Роко.
Ако имате нужда от мен, ще пийвам Темпранийо.
Добре.
Трябва да поговорим за Лефти.
Да.
Какво знаеш? - Недостатъчно.
Трябва да промениш тона си.
Затънал си в лайна и трябва да променя тона?
Караш ме да се чувствам идиот, но аз съм по-добър от теб.
Никога и за милион години, не бих оставил Марина и сина ми.
Наистина ли искаш сега да говориш за това?
Ето ви и вас!
Изчакайте ме, преди да почнете да се удряте.
Разкарай се. - Спокойно.
Ти се успокой. Такова поведение е неприемливо в моята къща.
Боже мой, неприемливо. Спри с тия ретро-глупости.
Мама винаги е казвала, че сме от различно тесто.
Винсент, откъде си? - Бостън.
Мръсен град. Но очарователен.
Готие? Френско ли е?
Наполовина съм френско-канадец и наполовина италианец.
Имате ли семейство в Италия?
Родителите ми починаха, преди да имам възможност да ги питам.
Но още говоря езика. Свободно.
Да.
Добре.
Къде отиваш?
Различно тесто. Не по-добро.
Просто различно.
Лефти знае къде живея. - Как?
Преди време дойде тук и ми направи услуга.
Тук?
Не, но знае другата къща. На два часа път е, и все пак...
Мамка му.
Каква беше услугата? - Какво си направил, Роко?
Искате ли кекс?
Идваме, скъпа. Довършваме разговора.
Добре.
Не мога да я понасям. - Каза ли нещо, Рут?
Така си и мислех.
Мразя я.
Казвай, Роко.
Джони е излизал с Марина. - И не поиска разрешение?
Разбира се, че поисках. Имам чест.
Между мен и Марина прехвърчаха искри,
и преди да я хвана за ръка, отидох при Джони.
Джони, познаваме се от много време, ти и аз, нали?
Уважавам теб и баща ти сякаш сте ми семейство.
Не бих погледнал в такава посока без твоята благословия.
Но разбери...
Наистина съм хлътнал и имам чувства този път.
Проявяваш уважение, Роко.
Защото сърцето е мистерия и не познава граници.
Истината е, че съм бил с пет жени само тази седмица.
Марина, дали ми харесваше да я чукам или не,
няма да те лъжа, трета класа мацка. А и нямаше любов.
Ако чувствате двамата, че имате потенциал за брак
и нямаш против, че я обидих. Имаш благословията ми.
Особено, след като ме гости с това...
Кунг-Пао пиле, евтин негодник.
И раци Рангун. Не забравяй, раци Рангун.
Даде разрешение. Всичко било наред.
Вчера с Марина обядвахме в "Да Ной".
Шибан обяд. Нищо повече. Просто шибан обяд.
Ще отида да ползвам тоалетната.
Да.
За мен уиски.
Любимата ми двойка.
Налей ми. Да, от това.
Здравей, Джони. - Здравейте.
Как си, човече? Тежка нощ?
Да. Тъкмо се прибирам.
Изглеждаш доста изморен?
Да, ами... изпих доста.
Добре ли си? - Добре съм. Благодаря.
Клаудио, може ли кафе?
Сигурен ли си, че си добре? Имаме ибупрофен в жабката.
Питай ме още веднъж и ще ти извадя окото с пръст.
Някой има нужда да поспи. Господи.
Да.
Кога се очаква чудото? - След месец.
Имате ли име? - Имаме, но е тайна.
Тайна значи?
Хубаво.
Харесвам тайните.
Няма да те спирам. - От какво?
Отиваше някъде... - Щях да пикая.
Отивай. - Не искам да си сам.
Притеснен съм за теб. - Не съм сам.
Пак съм с трета класа. Познаваме се, забрави ли?
Да, разбира се. - Помниш ли?
Да. - Ето, помни.
Заминавай в шибания кенеф!
Забавна ситуация... Върви в кенефа.
Отиди в шибания... Страхуваш се да отидеш ли?
Веднага се връщам.
Напрегнат е.
Мога ли да пипна?
Виж се само!
Мамка му.
Какъв ти е проблемът? - Пусни ме!
Не!
Полудя ли?
Разкарай се от мен! - Не!
Пусни го! Дай ми шибания пистолет.
Пусни го!
Успокой се! Какво толкова направих?
Не знаеш ли?
Насочи го към мен! - И какво ще направиш?
Ще зяпаш?
Що за мъж си ти, бе?
Имаш два избора.
Тук или тук? - Не, не.
Ще броя до три. И ще я продупча.
Едно! - Не, недей.
Две! - Не!
Мислиш, че не мога...
Извинете, че ви прекъсвам. Имам проблем с грила - не свети.
Отвори ли шибания клапан? - Глупак.
Не! Не, Роко!
Не!
Роко! Трябва да тръгваме! Веднага!
Тръгваме! - Къде е пистолетът?
Трябва, мамка му, да вървим!
Направих каквото трябва, за да защитя семейството си.
Боже мой.
Те ще дойдат и ще ни убият.
Случи се вчера следобед?
Изчаках Лефти да напусне апартамента, упоих я, и тръгнахме.
Дори нямах време за шибаните ми картини.
Знаех си! - Все още имаш време.
Не знам, Вин. Лефти беше готов за път.
Той не знае за тази къща. Знае за другата.
Тази е регистрирана на друго име. - Познаваш хора,
не може ли да говориш с тях?
Убил си сина му, Роко. Това не се решава с думи.
Съжалявам, че ви притеснявам.
Мама иска пържоли веднага, но не мога да запаля.
Натисна ли червеното копче три шибани пъти?
Три шибани пъти. Разбрах.
И още нещо, татко. Не е нужно да си кретен.
Нали, Роко?
Колко пари имаш? - Може би, осем хиляди.
Трябват ти пари, за да изчезнеш. - Откъде да ги взема?
Банката отваря утре. Имам около 100 хиляди.
Ще направиш това за мен? - Ти си ми син.
А не искам семейството ми тук да пострада заради теб.
Още нещо... - Махай се оттук!
Моля те, хлапе, хващай пътя.
Добре.
Значи, ще останеш тази вечер?
Ще проверя месото.
Вечерята е готова.
Честита Нова Година!
Къщата на тоя е огромна. Какво каза, че бачка?
Изпълняваше разни задачи. Забравих вече. Остарявам.
Свива ми се мозъка. Казват, че не се случва с шимпанзетата.
Маймуните не остаряват? - Остаряват, не са безсмъртни.
Но фронталният им лоб не се свива. Не знам как става.
Не че могат да композират.
Да отидем да разгледаме. - Да.
Кой малоумник оставя вратата отворена, когато не е вкъщи?
Хората преместили се в този квартал.
Няма никой.
Провери чекмеджетата в спалнята. - Добре.
Разбери къде са отишли.
Какво виждаш?
Бели хора.
Не можеш да се скриеш от нас. И там те виждаме, глупако.
Отговори. - Наистина?
Виждаш ли какво държиш? - Да.
Гарантира ти спокойствие.
Здравейте! Как сте?
Здравей! - Как сте?
Извинете, че ви безпокоим, но ви видяхме да вървите по пътя.
Обиколихте къщата и си помислихме, че може да сте в беда.
И ето ни тук.
Винсент понякога поставя лампите на таймери.
И е много объркващо за семейството и приятелите...
Казах му. - ... когато отидат в града.
Тя винаги казва:
„Как, по дяволите, приятелите на Винсент
или семейството ще разберат да боравят с телевизора,
при всички тези таймери“?
Невъзможно е. - Невъзможно е. Това казвам и аз.
Казвам: „Винсент...
Не е нужно да се тревожиш за крадци.
Държим мястото под око.“ - Винаги сме вкъщи. Или в клуба.
Но през повечето време сме двойка на легло.
И знаеш ли? Това не ни пречи. Никога.
Нито веднъж.
Това е хубаво.
Затова... Затова дойдохме.
Тук сме... Да ви поздравим. - Здравей.
Като следя някой, взимам бисквитки. - Трябва да ги опитате.
Дай на големия.
Знам, че си фен на бисквитките. - В отбора е.
Случайно да знаете къде е той?
Винаги се качват до вилата за Нова година.
Това е огромно разочарование, защото...
Надявахме се да го изненадаме. - О, не!
Случайно да имате адрес?
Решаваме проблема веднага. Нещо повече от адрес.
Току-що спасих Нова година, и твоята изненада.
Не! - Да!
Не!
Винаги прави така... - О, да.
Не. - Да.
Това значи "ДА" Изненадва те.
Защото и аз имам изненада за теб.
Малка тайна за тези бисквитки.
С портокалов сок са, вместо захар. - Боже мой! Колко умно.
Вярвате ли? - Да.
Вкусът е същият. - Не, не мисля.
Но не казвайте на никой, иначе ще трябва да ви убия.
Скъпа, това е агресия.
Те знаят. Наричам ги "ТЕ", а това е грубо.
Как се казвате? Не ви дадох шанс да кажете.
Роджър. - Роджър, значи.
А твоето? Твоето име как е?
Роджър.
Роджър? - Да.
Гарисън, двамата имат еднакви имена!
Не е ли очарователно? - Спри. Знаеш ли какво?
Затова са толкова специални. Къде е тази карта?
Провери ли чекмеджето? - Чекмеджето?
Точно под тостер-скарата.
Ето защо сме женени. Ето защо обичам жена ми.
Тук имаме една много подробно начертана топографска карта.
Нямаше да намерите мястото, ако Диджей,
не беше създал тази карта. Толкова умно дете.
И е много добър с интернет. - Като изключим и футбола.
Гарисън? - Просто казвам, че е умен.
Добре.
Това ще ни спести много време. - Да тръгваме тогава.
Сигурен ли си? Има "Рибай" във фризера.
Да го сложа в микровълновата? Или да ви сготвя "Пикша"?
Не знам какво е това. - Риба.
Имам и стратегия да готвя. - Не ходете на празен стомах.
Иди и застреляй тези идиоти.
Мислех, че не убиваш хора, които не познаваш.
Категоризирам ги, като задължителни за убиване.
Мамка му. Изпуснал съм патлака.
Какво? - Мислех, че е у мен, но е паднал.
Исусе! - Мамка му!
Мислехме, че ще трябва да ви гоним. Беше до възглавницата на дивана.
Благодаря.
Брато, не излизай без това. Прав ли съм?
Няма нужда от защита срещу крадци тук.
Това не е градът. - Двамата сте толкова мили.
Ще може ли Родж да скочи с вас до тоалетната, преди да тръгнем?
Разбрано, Роджър. Натоварено е по света.
Не е нужно допълнително натоварване.
Току-що ремонтираха банята. Да ни кажете какво мислите за бидето.
Добре. - Да. Добре.
Хайде, че трябва да изпуснеш. - Чака те път.
Вдигни прозореца. Студено е навън. - Не се бави.
Здравей, скъпа. - Да?
Добре ли си?
Знам, че е странно, че всички са тук
и съжалявам, ако съм се държал странно.
Но те обичам...
... и имам нужда от теб.
Уважавам те. И те желая.
Рут казва, че не те познава.
Но аз те познавам.
Знам точно с кого се занасям.
Не! - Пусни пистолета!
Какво? - Сядай!
Добре сме.
Къде е Роко?
Интересно. Взе ми думите от устата.
Добре, нека не правим нищо глупаво. - Твърде късно е за това.
Леле, Вини. Мина време.
Гледам те и виждам колко съм остарял.
Колко уиски даваш на Рути, за да припада така?
Кой го направи?
Четвърт или галон?
Половинка или цяло? Колко?
Кои са тези хора? - Аз съм Лефти.
Сигурно баща ти е говорил за мен.
Не.
Доста сте пропуснали.
Хвърли пистолета!
Пусни го! - Роко, не!
Хей, Лони? - Да?
Ако тоя кучи син ме гръмне, за което не ми пука,
искам да му пръснеш мозъка, и да убиеш всички в тази къща.
Ще го направя.
Започни с лицето на детето, за да ни разберат посланието.
Свалям пистолета!
Сядай!
До момичето.
Той опита да убие нея и бебето ми. - Млъкни!
Сега не е моментът, Роко.
Не беше наша вината, г-н Ханиган. - Чух те.
Какво искате от нас?
За първи път ли си под напрежение? - Остави я!
И къде сме, по дяволите?
Ако не беше тая подробна топографска карта,
щяхме да се лутаме още поне седмица. Вижте я.
Пишеше да завием наляво от хикорито. Странно.
Изключете шибаните лампи.
Боже! - Здрасти, Рути.
"Зитито" беше добро вчера. - Боже мой.
Всички ли ще пукнем? - Успокой се, мамо.
Боже мой, моля те.
Това ми е детето. Само това имам.
Поеми въздух, Рут. - Кажи му да не наранява Роко.
Моля те.
Нямаше да дойда тук. Защото човек цени времето,
което му остава.
Тогава защо си тук?
Защото реших, че някои хора трябва да умрат.
Боже мой.
Кълна се в Бог, съжалявам. Лефти, разбери ме.
Разбирам те, но ти нямаш представа какво е да загубиш син.
Чувстваш се сякаш си бил изтрит.
Размножаването на вида.
Хлапето ги разбира нещата.
Говоря за потомство, хлапе. Човек иска да живее вечно.
И има само един начин. Той трябва да има син.
Лефти, Джони не я е нападнал случайно.
Знаеш, че е имал повод.
Искаш да кажеш, че и аз имам вина? Добре.
Паметта ми е вече слаба. Така че, може би, има вероятност
и аз да съм изиграл малка роля във всичко това.
Здравей, татко.
Тъкмо ще опиташ сладоледа. Взех с карамел.
Имам и "Джимийс".
Взех и с орехи. Знам, че ги обичаш.
Добре съм, татко. Благодаря.
В беда ли си? - Нищо подобно, татко.
Добре тогава, Джони.
Имаш цялото ми внимание.
Помниш ли Марина, момичето, с което бях?
Трудно се помнят момичетата ти. Помогни ми.
Италианката, медицинска сестра, със сладък акцент.
Хубаво. Разбира се. И какво за нея?
Зарязах я преди година. Искаше да има деца.
Италианките са такива. - Да.
Аз също исках бебе. - Прекрасна новина. И двамата сте искали.
Хубаво, нали? - Да, освен...
Не можех да я забременя.
Продължаваш да опитваш. Не е тежка работа.
Хайде, погрижи се, моля? - Да.
Аз...
Не мога да имам деца.
Така че, съжалявам.
От скапаните преработени храни или нещо такова е. Знам ли?
Кажи нещо, татко.
За нещо хомосексуално ли става дума?
Не.
По дяволите, татко. Не е хомо въпрос. Харесвам жени.
Каза, че си имал онази девойка. А не си могъл да го вдигнеш?
Не. Твърд съм като щека. Не е това.
Шибаното ми семе не става.
Кухо е. Стрелям с халосни патрони.
И какво? Решил си да започнеш, да смучеш пишки?
Какъв е смисълът да имаш топки, ако не си мъж?
Как ще ми кажеш това? Идвам при теб. Аз съм ти син.
Джони, на теб не ти става. А правиш мене на гъз.
Аз ли съм задника? Късаш ми сърцето така.
Казваш ми, че ти ще си краят и името на моето семейство?
Махай се от дома ми.
След това, разбирам новината, че Роко е убил единствения ми син.
И че последният разговор, който сме провели заедно,
е за най-тежкия момент в цялата ни връзка.
Развълнувах се отново.
Лони, изведи това лайно навън,
да видим дали трите грешки могат да бъдат поправени.
Добре.
Не, Роко, не. - Няма проблем.
Не, чакай.
Ще накараме Вин да реши, кой ще отиде пръв.
Да започнем с мен.
Но искам ти да го направиш.
Още не.
Ще те улесня.
Виждам, че имаш една жена в повече. - Чакай!
Не ме оставяй да избирам. Ще избера и двете.
Спри. Добре.
Съжалявам, Рут.
Какво?
Наистина ли?
Чакай малко. - Лони, Рути е първа. Хайде.
Не може ли още малко време? - Хайде, госпожо.
Не, не. Мамо, няма да ходиш.
Баща ти направи избор. - Роко!
Покажете уважението, което заслужава.
Моля те.
Искам да кажа, разбирам, че вече съм мъртва.
Но мога ли да получа право на последна дума?
Нали знаеш, нещо кратко. Няма да звучи тривиално.
Заповядай. - Добре.
Просто, толкова много исках да го кажа...
Лефти, надявам се помниш, когато ти и аз излизахме?
Ти беше много мил с мен и много учтив.
Да, да. Но знаеш ли какво?
Имах баща, който се отнасяше с дъщерите си ужасно.
И това ме накара да го обичам повече.
Знам, че звучи сложно, но започнах да го обичам.
Това ме привлече към мъже, които се отнасят с мен зле.
И тогава срещнах Вин. Беше един такъв,
като ме погледнеше в очите, се превръщах в малко момиченце,
онова малко момиченце, което седи в хола,
и се опитва да угоди на баща си, да направи каквото иска,
и прави каквото поиска...
Нямаме цяла нощ, Рути!
Искам да знаеш, че всички тези ужасни неща трябва да спрат,
когато се роди детето.
Благодаря, Рут.
И...
Леле.
Той не е този, за когото го мислиш.
Ще те съсипе.
Добре. Да тръгваме.
Хайде. - Добре.
Три часа с тази история.
Сбогом, Рути. - Хайде.
Боже мой.
Съжалявам за детството ти, но какво да се прави...
Исках да кажа още нещо.
Насам.
Спри тук.
Къде? - Така е добре.
Тук ли? - Да.
Да имаш цигара?
Да.
Хей...
Ще ти кажа това, защото мисля, че си наистина мила дама,
и ме нагости с най-вкусното "Зити", което съм ял през живота си.
Но... ако пропуснеш с този нож,
вероятно ще се ядосам много и ще те накарам да страдаш за това.
Или... може да имаш късмет.
Никога не съм имала късмет. - Съжалявам.
Боже мой.
Добре.
Знаеш ли?
Сега ще мисля само за хубави неща.
Нали?
За всеки случай.
Ще умреш тук тази вечер, Лефти.
Не и без да взема сина ти със себе си. Това е сигурно.
Как умря тя? - Достойно, предполагам.
Млъкна ли въобще? - Не.
Знаех си.
Роко, винаги съм те харесвал. Винаги си ме уважавал.
Но ти уби моя Джони, така че... ще отговаряш за това.
Чуй ме, Лефти. - Всичко е наред, татко.
Лефти, може ли? - Да?
Не искам да прекалявам,
но се чудех, дали бих могъл да не бързам с Роко.
Защото аз и Роко бяхме доста близки.
Бях му се доверил относно моята депресия.
Казах му и той бе мил с мен.
Нали нямам семейство.
И тогава, преди около година,
стана този инцидент с китайската храна в ресторанта,
където сложиха срамни косми в супата ми.
Казах на Роко, а той каза на всички.
И отново изпаднах в депресия.
Така че, нали нямаш против да го измъчвам малко повече?
Не е трябвало да правиш така, Роко.
Да, позабавлявай се. - Благодаря ти.
Време е, Роко.
Грижи се за бебето ни. - О, скъпи.
Ще бъдеш много добра майка.
Обичам те. - Хайде, любовнико.
Хайде, давай, хайде. Влизай в правия път.
Вървете.
Благодаря ти.
Съжалявам, но мислиш ли, че може да стане по-лошо?
Не!
Преди 20 години, вече да ме беше проснал на пода.
Накара сърцето ми да бие като барабан.
Коя е тя?
Хей? Хей!
Новата съпруга?
Знаеш ли, всички мислят, че съм бавен.
Но не съм.
Внимавам.
Мамка му!
Санди. Казвам се Санди.
Санди.
Привет, Санди.
А кой си ти? - Диджей.
Откажи се. Получи това, за което дойде.
Диджей? - Получи го, Лефти.
Винс, дори не знам за какво съм дошъл вече.
Баща ти казвал ли е откъде е дошъл или как се познаваме?
Това няма общо с тях.
Казах ли, че можеш да се изправиш?
Казах ли, че можеш да стоиш прав?
Какво ще правиш? Ще стреляш?
Винсент?
Казвал ли ти е?
Вие двамата сте "най-любопитните" хора на света, нали?
Имало едно време...
Двама бащи с малък бизнес.
Работили за семейства от Ню Йорк и Чикаго.
И печелели много добри пари, като убивали хора, така да се каже.
Докато един хубав ден - Винс, решава да си измие ръцете с мен.
И ми дава огромна торба с пари.
Само че, не след дълго, ми се обажда и казва:
„Ще дойдеш ли с колата дотук, към великия бял север да помогнеш
за кашата, в която съм се е забъркал?“
Трябвало да изчезне човек. - Достатъчно.
Аз казвам кога е достатъчно.
Аз казвам кога.
И кой бил човекът, за когото ме вика?
Негър.
Голям, доста голям. С мустаци.
Направихме го да изглежда като автомобилна катастрофа.
Прекарахме нощта в тоалетна на бензиностанцията, където и преспахме.
Автомобилна катастрофа?
И проклетникът изглеждаше точно като Диджей тук.
Беше с някаква жена.
Чао, Лорънс.
Чао.
Исках да го уплаша.
Хубава вечер, а? - Кой си ти?
Едва го ударих.
Приятел на Санди.
Ти и аз ще имаме кратка сесия за морала.
Хайде. Не те ударих чак толкова силно.
Мамка му.
Убил си Лорънс?
Да, убих го.
Той беше измамник, лъжец и не те заслужаваше.
Прекарах половината си живот, мислейки, че си достоен шибаняк.
Такъв съм.
Започнеш ли да убиваш, се превръща във фактическо решение
за всеки проблем. - Беше шибан инцидент!
Ясно?
Исках да го уплаша. Едва ударих копелето.
Но си го убил. Убил си бащата на Диджей.
Целият ми живот е лъжа. - Не е, Диджей.
Можеше да бъде и по-зле.
Как?
Прав си. Не може да бъде по-зле.
Дори не знам кой си вече.
Диджей. - Скъпи, скъпи.
И аз не знам кой съм вече. - Разбира се, че знаеш.
Ти си детето, чийто баща е убит от това лайно.
Помниш ли?
Дръж се, малки човече.
Чичо Лефти има начин да накара болката да изчезне.
Ето.
Грабни го.
Добре. Ще налея масло в огъня.
Добре. Застреляй Вини. И ще оставя майка ти да си ходи.
Не е зле, нали?
Няма да получиш по-добра оферта.
Така е.
Направи добрия избор. Вземи пистолета.
Трябва да си уредиш сметките, синко.
Имам ли думата ти, че няма да нараниш Санди и Диджей?
Какво правиш?
В паметта на Джони.
Не.
Вземи пистолета, Диджей.
Не.
Вземи го от ръката му.
Вземи шибания пистолет.
Недей, недей.
Вземи пистолета. - Давай.
Не. - Диджей, просто го направи.
Не мога! - Вземи пистолета!
Не! - Вземи го!
Това ли искаш? - Точно така.
Това ли искаш да направя? - Давай, синко.
Спаси майка си. - Но затвори очи. Ще има откат.
Спаси майка си. - Да, може би трябва.
Натисни спусъка. - Добре, давай.
Дръпни спусъка!
Не!
Добро момче.
Добре, да поговорим...
Всичко е наред. И ще бъде наред.
Роко! - Идва! Има пистолет!
Не!
Роко!
Трябва да извикаме линейка. - Без линейки!
Роко, добре ли си? - Ще се оправя.
Добре. Ще се оправи. Ще бъде добре.
Какво правиш?
Лорънс ме обичаше.
Остави пистолета, Санди. - Мамо?
Остави пистолета.
Той беше единствен, Винсент.
Мамо, какво правиш?
Той беше единствен.
Мамо!
И аз бях единствена.
Мислил съм много за това какво е семейството.
Кръв?
Защото хората с еднаква кръв,
се отнасят винаги лошо, един към друг.
Може би е избор.
Така или иначе, е невероятно, какво е готово
да направи семейството един за друг.
Мъртъв ли съм?
Не мога да говоря.
Татко!
Диджей!
Колко време бях умрял? - Няколко седмици.
Леле!
Добре ли си? - Да. Справям се.
Добре съм. - Оздравяваш бързо.
Като се има предвид...
Да. - Върна се.
Тате?
Запознай се с Роко-младши.
Привет, мъниче.
Здравей.
Нека те подържа. Милото.
Да.
Превод и субтитри MDaemon®
©2025