Пациентът е готов.
Започвам разреза.
Той е добре.
Смърди.
Човешки орган
По дяволите!
С К Л А Д 2 3 4
Знам, знам. - Какво?
Да съм на летището два часа по-рано.
Тогава защо още си вкъщи?
Наложи се да остана. - Сериозно?
Не, не ме разбра.
Отдавна не съм правила нищо забавно и не мога да взема решение.
Става дума само за един уикенд. Джаксънвил няма да избяга.
Знам, просто съм ненормална.
Така става, като навършиш 25 г. - Какво?
Ами навлизаш в криза - тогава всичко се оплесква.
Питаш се: "Коя съм аз? Какво правя с живота си?
Джордан достатъчно добър ли е?". - Горе-долу.
Ще откачиш, когато видиш Нашвил. Като южняшки Вегас е.
А това хубаво ли е? - Сериозно говоря.
Градът ще ти се отрази добре. Ще се отрази добре на двама ни.
Да, мисля за това, наистина, но закъснявам.
Нямам търпение да те видя. - След три часа. Обичам те.
Обичам те. - Майната му.
По-бавно!
Тъпанар.
Честит подранил рожден ден. - Марси. Много си мила.
Пожелай си нещо.
Пожелавам си самолетът ми да излети час по-късно.
Пътуването ти... - Чухме ли нещо от 510?
Може би е умрял. Не е плащал наем от шест месеца.
А и телефонът му вече не работи.
Бояджията? - Да.
Опразни склада му.
Боже! Ще ме намразиш! - Защо?
Не мога да работя този уикенд.
И ми казваш сега? - И аз сега научих.
Моля? Трябва да пътувам!
Опитах се да извикам Грег, но той още е в Талахаси.
Не мога да повярвам. - Просто заключи и замини.
На табелата пише: "Отворено 24 часа".
Лори, днес видях трима души. Това не е някоя голяма закусвалня.
Въпросът не е в това. - Така е, въпросът е...
Замини! Отпразнувай рождения си ден с Джордан в Нашвил.
Какво точно научи? - Приели са ме в университета.
Родителите ми искат да видя кампуса. Ще пътуваме утре сутринта.
Поздравления. - Благодаря.
Вашите сигурно се гордеят. - Ти учила ли си в колеж?
Да. - Какво си следвала?
Изящни изкуства и философия.
Подходяща съм само за работа в Древна Гърция.
Не разбирам.
Няма значение. Тръгвай. Няма проблем.
Имам ли работа все още? - Разбира се.
Тогава ще се видим в понеделник. - До понеделник.
И аз съм разстроена като теб.
Имаш рожден ден! - Наясно съм.
Защо продължаваш да се самонаказваш?
Не се самонаказвам. Не мога да си намеря заместник.
Глупости! - Не аз се преместих в нов град.
Не аз останах заклещен в миналото.
Не съм заклещена... Отговорна съм.
Не искам да звуча като гадняр, но трябва да продадеш онова място.
Започни отново да си живееш живота. - Джордан...
За трети път отменяш среща.
Знаеш го, нали? - Моля те, не говори за това сега.
А и не мисля, че вашите биха искали
да прекараш живота си в грижа за боклуците на други хора.
Добре, сега ще ти затворя.
Абсурд. - Какво?
Не мога да го бия, а? - С юмруци - може би.
Няма да минеш и първия кръг. - А ти?
Нямам амбиции за телевизията. - Защото ти харесва да миеш чинии.
Спечелих "Боби Флей" с ястие на мама.
Може да си отворим ресторант.
Това, че готвиш за затворници, не те прави майстор-готвач.
Къде е Бени? - Дано знаеш какво правиш.
Опитвам се да взема пари за нас.
Просто го споменавам. Тези не си играят.
Ето. Виждаш ли? Не се притеснявай.
Закъсня. - Това той ли е?
Без въпроси. - Трябва да говоря с г-н Хънсейкър.
Не, не трябва. Отвори багажника.
Това шега ли е? - Какво?
Празен е.
Ти занасяш ли се с мен, мамка ти? - Не стреляй. Не стреляй.
Г-н Хънсейкър, моля ви! Искам само да поговорим!
Кълна се, Бени, ако се оплескаш...
Какъв е проблемът? - Не носи пратката.
Но все пак си тук.
В безопасност е. Давам ви дума. - Не плащам за думата ти.
Знам, но това беше, преди да разбера кой сте.
Сега знам, че сте вие, и всичко изглежда по-опасно...
И реши да се пазариш. - Не.
Не искам да проявявам неуважение, но искам да е по-честно.
Искам да те питам нещо, Бени.
Кога животът е бил честен?
Да не мислиш, че се справих в строителния бизнес с доброта?
Вероятно не е така. - Честност не съществува.
Има победители и губещи.
И алчни копеленца като теб, които искат да се възползват.
Но аз ви трябвам.
Трябва да спреш да ми губиш времето. Претърсете джобовете му.
Какво направи? Не мърдай. Къде е?
"Складове "Скайлър".
Клетка 234. Даже има код за вратата.
Хубаво. Сделката си е сделка. Забравете, че казах нещо.
Приключихме. - Все още ви трябвам. Хайде де.
Изслушай ме, моля те. - Съжалявам, приятел.
Това явно не беше част от плана.
Напоследък трудно се намират добри служители.
Ако трябва да излизате тази вечер, внимавайте и не бързайте.
На живо от медицински център "Белфорт"...
Мамка му.
Мамка му!
Гледай си работата, тъпчо.
Какъв е проблемът? - Тъпият Бени. Тези не работят.
Може би има дислексия. - Кой?
Пак. - Бени?
Може номерът да е 432, а не 234.
Не бъди идиот. - Не го гръмнах аз.
Мълчи.
Дай ми ги.
Господи!
Здрасти, татко. Защо не си вкъщи? Минах през магазина и взех пържоли.
Спокойно, бяха на разпродажба. Обичам те.
Здравейте. Извинете, че се забавих.
Пише, че е отворено 24 часа.
Предположих, че все някога някой ще дойде.
Ваша покупка? - Един от плюсовете на работата.
Жалко е какво изхвърлят хората, но пък е евтино.
Как да ви помогна? - Малко е неловко.
По-неловко от ровенето по кофите в дъжда?
Едва ли. - Взех грешните ключове.
Жена ми е взела моя ключ, а тя е в Орландо.
А точно сега складът ми трябва.
Ще видя регистрацията ви. Кой склад? - 234.
Проблем? - Системата ни е бавна.
Ще ми кажете ли име? - Бенджамин Салгадо.
Възможно ли е някой друг да е направил регистрацията?
Обикновено жена ми се занимава с това, но сега малко бързам.
Разбирам. - Да.
Марси, оплескала си се...
Имате достъп до всичките складове, нали?
Резервни ключове или ключ, който отваря всичките...
Съоръжението е старо. Обикновено режем ключалката.
Хубаво, да го направим.
Разбирам... - Не мисля, че разбирате.
Може ли да ми покажете лична карта?
От съображения за сигурност. Рецепционистката ми я няма.
Шегувате се.
Личната ми карта е в колата, навън вали,
а аз започвам да побеснявам.
Не мога да отворя склада, ако ви няма в системата.
Освен ако не покажете лична карта. Фирмена политика.
Боже, нямам време за това.
Фирмена политика.
Извинете. Съжалявам. Господи. Просто малко бързам.
Ако може да ми дадете ключ или да срежете ключалката...
Което е по-удобно.
Ако искате пари... - Искам да си тръгнете.
Веднага.
Приятна вечер.
Джордан е. Не мога да вдигна сега. Оставете съобщение.
Какво, по дяволите? Боже! Боли...
Къде съм? Коя си ти?
Няма да те нараня. - Какво става, по дяволите?
Не знам.
Казвам се Лори Скайлър.
Аз съм собственичката. - На какво?
Мамка му, къде съм? - В склад.
В какво? - В склад.
Шегуваш се.
Защо си с белезници?
Защо съм в склада ти? - Не знам!
А кой знае? - Бенджамин Салгадо.
И аз трябва да знам кой е този? - Той те е вкарал тук.
А някакъв друг се прави на него.
Какво... Какъв друг? - Стар. Русокос.
Не носеше ключа, но имаше шофьор.
Как се казваш? - Какво...
Как се казваш?
Клейтън. - Клейтън. Аз съм Лори.
Телефонът ми е счупен, но в офиса имам стационарен телефон.
Добре. - Какво правиш?
Ще извикам полиция. - Какво? Лори, чакай!
Бенджамин. Бени.
Един дребен латиноамериканец, нали? - Да. Да.
Кой ден е днес? - Двайсет и трети. Петък.
Господи. - Какво?
Нагласил ме е.
За какво говориш?
В сряда сутринта дарявах кръв в болницата "Харбървю".
Един санитар ми говореше за трансплантации.
Бени? - Да.
30 минути по-късно ме нападнаха на паркинга.
Събудих се вързан за операционна маса.
Не мога да повярвам. - Така ли?
Гледай.
Боже. - Нали?
И те... - Взели са ми нещо.
Какво?
Дроб, бъбрек, далак... Нямам представа.
Което се продава най-добре на черния пазар, предполагам.
Шегуваш ли се? - Откачена работа, нали?
Мисля, че ме прехвърлят от купувач на купувач.
Но защо теб? - Може би заради кръвната ми група.
АБ отрицателна. Бени казва, че е рядка.
Това нормално ли е? - Не. Изчакай секунда.
Ако е спрял токът, генераторът ще се включи.
А ако не е спиране на тока?
Не, Лори. Лори, чакай! Чакай! Лори, върни се!
Помощ!
Какво...
Не.
Мамка му.
Мамка му. Мамка му.
Трябва да се махаме. - Какво...
Той се върна. - Кой? Бени?
Старият. Но не е сам.
Можеш ли да ходиш? - Така мисля.
Боже мили!
Колко хора са? - Поне четирима.
Трябва да стигнем до колата ми.
Мамка му.
Да му се не знае.
Тя го е извела.
Леглото е още топло. - Онзи е бил опериран. Наблизо е.
Тръгвайте. - А мацката?
Не я наранявайте. Ясно ли е?
По дяволите. - Какво?
Ключовете ми. В офиса са. Сега ще се върна.
По дяволите.
Мамка му.
Да? - Никой да не излиза.
Разбрано. При предната порта съм.
Не! Не, не.
Леко, момиче. Не искам да те убия. Ти не искаш да умреш.
Хайде. Не се опитвай да избягаш.
Не ме дразни. Мърдай. Не спирай.
По дяволите, по дяволите.
Ключове, ключове, ключове... Хайде.
По дяволите.
Мамка му.
Явно вечерта ще е неприятна и за двама ни.
Вие сте болни.
Не всички. Само аз.
Не можа да се спреш, а? - Майната ти.
Сега... Не говориш сериозно.
Просто не разбираш колко е сериозно положението.
Не те познавам и не искам да те познавам.
Пусни ни да си ходим. - Вас ли?
Нищо няма да кажа, обещавам.
А аз обещавам, че когато го намеря, а ти си заключена в склад,
ще кажа на полицията точно къде си.
Но трябва да ми помогнеш да го намеря.
Къде е той?
Боже!
Боже! Това боли! - Страшна гадост!
Без сапун. Само ще влоши всичко.
Мамка му! - Леле!
Не мърдай!
Това не беше в тази сграда. - Казах, че ми трябва жив.
Какъв му е проблемът на брат ти? Отивай!
Боклук. Не можем да те убием, но можем да те размажем.
Не си влошавай положението.
Покажи се.
Карлос!
Карлос.
Карлос?
Карлос? Карлос?
Не. Не, не, не.
Карлос.
Карлос...
Карлос, братле. Не си играй с мен.
Карлос? - По дяволите.
Във вената. Иначе можеше да оцелее.
Ако не бързаше с оръжието, може би щеше още да е с нас.
Сега да намерим този и да свършим работата.
Майната ти и на теб, и на работата! Приключих!
Това чувство ми е познато. - Остави ме.
Безсилният гняв не бива да се пилее.
Искаш извършителят да страда, нали?
Хайде! Да го намерим!
След като получа каквото искам, твой е.
Ще ти платя двойно.
Хайде.
Мисли. Мисли.
Покажи се! Боклук!
С теб имаме работа!
Аз съм, аз съм. Боже.
Как... - Опитвах се да прескоча оградата.
Видях те да минаваш през портата.
Боже.
Не мога да повярвам, че живееш тук. - В къщата на пазача?
Кой строи къща при складове?
Това е трябвало да бъде ферма, но след четири урагана
са решили да циментират всичко.
Няма заден вход. - Така е от 2010 г.
Боже!
Да, надявах се да намеря аптечка.
Имаш ли нещо по-силно от митил? - Текила.
Не мога да повярвам, че са те простреляли.
Един е премахнат. Остават четирима.
За какво говориш?
Мъртъв е. - Ти ли го уби?
На съд ли трябваше да го заведа?
Тук има ли телефон или компютър, който да използваме?
Отрязаха мрежата. Всичко е свързано. - А защо телевизорът в офиса работи?
Сателитен е. Свързан е с авариен генератор.
Какво? - Баща ми обичаше футбол.
Около нас има стотици складове с неща на всякакви хора.
Все нещо можем да използваме. - Всичко е заключено.
Господи. - Какво?
146. Г-н Такаки! - Какво за него?
Държи склад в старото отделение. Един панел е разхлабен.
Щях да го оправя. - И?
Не стигнах дотам. Мисля, че обувките на приятеля ми ще ти станат.
А той къде е? - В Нашвил.
Много удобно. - На мен ли го казваш?
Какво ще кажеш? - Ще свърши работа.
Идва веднъж месечно да пусне двигателя, но не изкарва колата.
Сериозно? - Какво? Той ми вярва.
След тази вечер ще спре. - Прав си.
Предницата няма шанс срещу тази врата и предната порта.
След спиране на тока портата остава отключена, в случай на пожар.
Може да я бутнем и да я отворим.
Може да се промъкна да взема резачките,
за да срежа ключалката и да излезем, без...
Без какво? Без да ни хванат и убият?
Толкова ли държиш на този пикап? - Не.
Не.
Ето... - Това за какво е?
За да ги забавим. - Значи ти излизаш, а аз не мога?
Ако не го направя, ще ни последват. Не трябва да го допускаме.
Брой от сто надолу, после натисни педала.
Ще се видим при главната порта.
Вземаме колата назаем, за да се спасим, г-н Такаки.
Разбирате, нали?
Нещо? - Може би.
Стой, където си. Идвам при теб.
62, 61, 60...
59, 58...
Ела при подвижните врати... - Идвам.
33, 32, 31, 30...
Нищо? - Нищо.
Трябва да е някъде тук.
15, 14, 13, 12, 11, 10...
9, 8, 7...
6, 5...
4, 3... - 2...
Съжалявам, ще платя щетите. Едно.
Мамка му. - По дяволите!
По дяволите!
Хайде! - Не!
Добре, тръгвай.
Леон! Не стой така! След него! - Не мога. Прецакал е колата.
Идват ли? - Не... Свободни сме.
Мамка му! - Да!
Всичко е наред. Свърши се.
Виж ме. Още треперя.
По-силна си, отколкото изглеждаш. Възхищавам ти се.
Не съм очаквала нещо такова да ми се случи.
Никой не го очаква.
Както и да е, благодаря ти. - За какво?
Че се погрижи да не ни последват до болницата.
Да...
Колко далече е тя? - На около 15 километра оттук.
Леле. Тук сигурно ти е самотно.
Свиква се.
Защо изобщо работиш там?
За какво говориш? - Очевидно е, че си умна.
Можеш да си намериш по-добра работа.
Решението не беше мое. Това ми е наследството.
Не е задължително семейният бизнес да е и твой.
На семейството ми е от почти 30 години.
Това трябва да има значение. - Няма.
За мен има.
Как загинаха?
В катастрофа. Преди три години.
Направо се срамувах, че израснах там.
Нямах търпение да се махна.
После те умряха, а от тях ми остана само това.
Обичаш ги, но не им дължиш нищо. - Напротив.
Аз карах колата.
Значи изпитваш вина.
Може би.
Господи. - Какво?
Лори, чакай!
Здравейте. Какво желаете? - Гонят ни хора.
Влязоха... - По-бавно. Кой ви гони?
Имат оръжия. В "Скайлър". Наблизо. Гонят моя приятел.
Мисля, че убих единия. Избягахме... - Дръпнете се и вдигнете ръце.
Чакайте, лошите си при моите складове!
Кой е в пикапа? - Това ви казвам.
Взели са му бъбрек! - Какво?
Казва истината. Свали оръжието. Нищо не е направила.
Не мърдай. - Той е с мен!
Тя казва истината. - Не мърдай!
Трябва му лекар. - Не сме въоръжени.
И двамата - на земята и с ръцете на главата.
Трябва ни помощ. - Трябва ми подкрепление на...
Не... Не...
Складовете са като кутии с шоколадови бонбони, а?
Ръцете - зад гърба.
Интересна вечер преживяваш, а? А още не сме стигнали до главното.
Защо правиш това?
Защо който и да е прави каквото и да е?
Защото обичам работата си. Ставай.
Ако побегнеш, ще го убия.
Сигурно съжаляваш, че не ни даде онзи ключ.
Време е да тръгваме.
Накъде?
Трябва да те изведа, преди да дойдат ченгетата.
Колата не работи. - Тогава викни такси.
Никъде няма да ходя.
Това или ще бъде свършено сега, или изобщо няма да бъде свършено.
Какво ти казах?
Казах ти, че ще стане така. Нали ти казах, че ще стане така?
Имай вяра.
Нося подаръци.
Благодаря ти.
Скоро ще се свърши. - Ще горите в ада.
За мен това не е проблем.
Колко време ти трябва за подготовка? - Готов съм за работа в 234.
Не съм сигурен какво да правим с нея.
Близо дотам има отворен склад.
Заключи я вътре и запомни номера. Премести тази кола отзад.
Не искам някой да я види от пътя.
Не просто си откраднал колата, нали?
Искаш ли си човека, или не?
Баща ми беше ченге.
Тогава изобщо не си подходящ за тази работа, нали?
Спрете се, и двамата.
Къде е той? - В багажника.
Докоснеш ли ме отново, ще те убия.
Когато приключим, намери семейството му.
На всяка цена оправи всичко, ясно ли е?
Да. - Докторе, подготви го. Сега идвам.
Добре ли си? - Трябва ми малко време.
Не може да ми причините това!
Ако зависеше от мен, вече щеше да си мъртъв.
Не ме оставяй тук. - Не зависи от мен.
Стой тук.
Той умира, нали? - Боя се, че да.
И ще откраднете живота на невинен човек...
Всеки е виновен за нещо.
Откачено копеле такова!
Братле, забрави. Няма проблем.
Лори?
Лори!
Да. - Дойде някакъв човек.
Ясно.
Какво? Лори!
Очакваш ли компания?
Висок. Красив. На нейната възраст.
Кой е той? - Моля ви, не го наранявайте.
Кой е той? - Приятелят ми. Джордан.
Аз ще се погрижа. - Трябва да говоря с него!
Джордан, бягай!
Не може така! Пусни ме навън, боклук такъв!
Лори!
Скъпа?
Лори?
Ало? Полиция?
Мога ли да ви помогна?
Кой сте вие? Къде е Лори? - Инспектор Паркс.
Лори обикаля имота с мой полицай.
Тя добре ли е? - Да, нищо й няма.
Малко е разтърсена. - Защо? Какво е станало?
Наемателят на онзи склад не се е зарадвал, че не може да влезе.
Леко полудял.
Добре. Ясно. - Вие сигурно сте Джордан.
Да. Току-що пристигнах от Нашвил. - Забавен град.
Тя трябваше да дойде при мен. Има рожден ден.
Затова... - Какво търси тук?
Една млада жена трябва да пиянства с приятелите си, нали така?
Може ли да се легитимирате? - Какво?
Искам да видя значката ви.
Младежо, това е местопрестъпление. Ти си незаконно тук, не аз.
Покажете ми значка, мамка му! - Спокойно, ето я.
Лори!
Не... Не...
Не! Не!
Достатъчно невинна кръв се проля тази нощ.
Аз ще се погрижа. - Ти си последният оцелял.
Поздравления. Парите са твои.
Кои сте вие, хора? Къде е Лори? Пострадала ли е?
Тя е добре.
Буден си.
Прекрасно. Мислех само да гледам, но така е по-добре.
Не си ли съгласен? Само аз и ти.
Неведоми са пътищата Господни.
Дълго време чаках за това...
Да те чуя как пееш сладката песен на човешкото страдание.
Винаги си бил от другата страна, нали?
Давал си страдание, но не си го получавал.
Това, което усещаш сега... Болката, ужасът...
Това е отказът да повярваш, че животът ти приключва.
Не поради инцидент или болест, а защото някой е решил така.
Този някой съм аз.
Казват ни,
че ако работим здраво
и играем по правилата, ще имаме...
... нещо подобно на контрол.
Но и двамата знаем, че не е така.
Ако имах контрол над живота си, с теб нямаше да се срещнем.
Казват ни да вярваме на тези, които командват,
но това е помага.
Казват ни: "Вярвайте във висшата сила,
която има план, по-голям от всеки индивид".
Но това е просто самозаблуда.
Затова вярвам само в една истина -
че ако искаш нещо да бъде свършено както трябва,
трябва да си го свършиш сам.
Това е тя на петия й рожден ден.
А това е плюшеният заек Тофу. Издържа с десетилетия.
Тук е на първия си рецитал. Знаеш ли, че тя учеше в "Джулиард"?
Погледни! Погледни я!
Умна. Забавна. Амбициозна. Добра.
Гимназията. Абитуриентският бал.
Оставям я в колежа.
Първото й шоу на Бродуей.
Завършване.
Семейна вечеря.
Какво не бих дал само за още един ден.
Гледай я!
Лори? Лори?
Лори?
Точно така. Виж я хубаво.
Целият живот беше пред нея, нали?
Нали така?
А после какво стана?
Тя се е сблъскала с теб в магазина.
А ти си й казал, че пържолите са с намаление.
После си я проследил до вкъщи.
Не. Не.
Лори. Чакай, чакай, чакай! - Убиец!
Чакай, чакай, чакай! - Убихте го! Майната ти!
Спри за секунда? - Майната ти!
Жив е.
Какво? - Отспива си в леглото ти.
Но добре ли е? - Не трябваше да идваме тук.
Джордан?
Моля те, недей! Не, не, не!
Затворът беше твърде добър за теб, нали?
Господи, миличък.
Миличък...
Толкова съжалявам.
Много те обичам.
Моля те, стига толкова! - И тя ли каза същото?
Точно преди да я наръгаш осем пъти...
А после ти ни показа средния пръст -
пледира невинност.
Не... Моля те...
Недей. - Кажи го.
Кажи: "Виновен съм". Кажи: "Виновен съм".
Майната ти, дядка. - Кажи го!
Ти си луд. - Махни се от него! Хвърли ножа!
Не знаеш какво става тук! - Удари го!
Просто кажи: "Виновен съм"! - Хвърли ножа!
По дяволите, моля те, махни се! - Убий копелето!
Моля те... Помогни ми.
Ще можеш ли да ходиш? - Да.
Добре.
Ето, подпри се на мен.
Господи.
Полицията на Джаксънвил и служители на щатския затвор,
ще проведат пресконференция до няколко минути.
Всичко е наред. Изчакай тук. Сега ще се върна.
Чакай... Къде тръгна? Какво...
Ало? Има ли някой там?
Ало? - Говорите с диспечера.
Трябва ни помощ. Нападнаха ни.
Трябва ни линейка. Хора загинаха.
Намираме се в складове "Скайлър" на Камдън Роуд 638.
Къде е полицай Рамзи? - Мъртъв е! Моля ви, побързайте!
Госпожо? Там ли сте?
Клейтън!
Възможно е и двама служители на кафенето да са намесени.
Това е поредният проблем в този сюжет.
Бенджамин Салгадо е забелязан за последно
днес около 17 ч. в болница "Харбървю".
Това е той. - Оттам е изчезнал Филип Травис
след операция за отстраняване на бъбрек с тумор.
Диагнозата на Травис предизвика дебати за неговото право
да не получава жестоко и необичайно наказание.
Преди 4 години той получи доживотна присъда
за убийството на Кейла Хънсейкър.
Полицията търси баща й - строителния предприемач Джулиъс Хънсейкър.
Защо го доведохте тук?
И аз се питах същото.
Но това са само фалшиви новини, нали?
Назад, мамка ти! - Точно така.
Без ревливи глупости от твоя страна.
Сериозно говоря.
Честно казано, не ми харесва как отразяват новината.
Една мъртва мацка не прави човека сериен убиец.
А ако не бъркам, Кейла беше номер шест.
Значи ти си късметлийският номер седем, нали?
Помощ! Помощ!
Предай поздрави на Кейла.
Махни се от нея.
Не мърдай! Горе ръцете! - Не мърдай!
Не стреляйте! Не стреляйте!
Джордан. Джордан.
Какво става, по дяволите?
Превод АЛЕКСАНДЪР МИШКОВ
субтитри от YavkA.net ® 2025