Уау.
Не, не.
Не.
Трябва да вър...
Трябва да го върнеш.
Още едно поражение.
Каква е ползата Абраксеон да ми завзема реколтата?
Да хранят войниците си
ако продължат да губят позиции?
Съвсем скоро няма да има
не им остана нищо, което да защитават.
Как се очаква децата ми да преживеят зимата
без нищо друго освен остатъци за ядене?
Те вече изядоха всичките ми хубави ботуши.
Хей!
Това не трябваше да е шега!
В този момент можем спокойно да се присъединим към събирачите на отпадъци.
Ох! Те са единствените, които печелят от всичко това.
Ровят през труповете като лешояди.
Ето го и сега един.
Вижте този красив екземпляр.
Той щеше да ни съблече голо
още преди телата ни да са изстинали, той щеше да го направи.
Повръща ми се.
Хей!
Няма нито един сред нас
който се е взираше в ада така, както го е правил той.
Остави го на мира.
Да. Кой е той тогава?
Не се преструвам, че знам цялото му минало.
Казват, че някога е бил рицар в армията на кралицата.
Старата кралица, преди възкачването на Халган.
Преди войната срещу Дредатите.
Хирург с меч.
Това е, което е било изпято.
И оцелял от клането, извършено от Гримволт.
Какво?
Казаха ми, че никой не е оцелял в онази проклета нощ...
Да, нито душа.
И все пак ето го.
Поне тялото му.
Кой знае какво е останало от духа му
докато той се скита сам по това царство?
Без съюзи, без знаме.
Малцина дори знаят името му.
Само този, на който отговаря.
Какво име би било това?
Наричат ​​го...
Преследвач на смъртта!
Знаеш защо сме дошли.
Амулетът на Халган. Предай го!
Никога не съм го срещал. - Лъже.
Трябва да му изядем краката.
Това ще го направи мил и честен.
Гладни сме, нали?
Можех да ям.
За моята храна и напитки.
И това е за стола.
Какво...?
Уау.
Не можеш да избягаш от нас!
Покажи се, глупако.
Хитро малко буболече!
Дай на мен първата хапка, братко.
Двама срещу един.
Не е много честно.
Защо правим този танц?
Господарят иска амулета.
И ти, мъртъв!
Мразя троловете.
Махам се оттук.
Ще ни накараш да работим
за нашето ястие, нали, малък човек?
Искам мозъка му!
Можеш да ги имаш, имаш нужда от тях.
Това ли искаш?
Амулетът! - Предай ми го!
Бягай, глупако!
Всеки убиец ще те преследва!
Няма къде да се скриеш!
Точно така! Върни се и се бий с мен!
Ще те разкъсам на парчета!
Ще разпръсна мозъка ти по всеки ъгъл...
Уау.
Добър провал.
Какво?
Боже, смърди.
Знам, че смърди.
Успокой се.
Това е гадно.
Уау.
Здравейте?
Преследвач на смъртта.
Какво ужасно проклятие
случи ли се това с теб този път?
Това.
Чувствам, че е обвързано с теб.
Забелязах. Сега го развържи.
Този вкус на омагьосване означава, че може само
да се предаде със смъртта на този, който го носи.
Е, споменават ли тези руни някакви изключения от това правило?
Те са отвъд моето разбиране.
Значи съм заседнал с този човек?
Казах, че са отвъд моето разбиране,
не че не могат да бъдат разбрани.
Карта.
Символ.
А сега и предложението.
Хубаво.
Има човек, който може би е
отговорите, които търсите.
Тоест, ако е още жив.
Името му е Деделад,
член на Ордена на Троксарт.
Един от малкото магове, останали в Абраксеон
който все още носи страст към древния език.
Е, къде да намеря този магьосник?
Търпение, дете.
О, страхотно.
Не е дестинацията, на която се надявахте?
Благодаря за помощта, Торалва.
Нещо за твоята яхния.
Твоето дарение предупреждава за опасност.
Сигурен съм, че е така.
Вратата ти е счупена.
Призраците на миналото ти зоват в тъмнината.
Виждам голямо зло
на хоризонта на твоята съдба!
Не можеш да го изпревариш.
Само веднъж бих искал да дойда на това прокълнато място
и да не се занимавам с подобни безсмислени глупости.
Но ти си прокълнат,
Преследвач на смъртта!
Уау.
Спокойно, Калибус. Изчакайте тук, става ли?
Хей, хей, хей, хей, хей!
Кейлъб!
По дяволите!
Мамка му.
Какво се случи тук?
Надявам се да се справиш по-добре от предишния.
Някой там?
Седни здраво.
Има ли някой там?
Кажи нещо!
Уау.
Здравей.
Какво правиш там долу?
Мамка му!
Най-накрая. Свободен съм!
Ти ли си ДейдУад?
Да, аз съм Деделад Парсанеон,
син на Амакс Мъдрият.
Но всички ме наричат ​​Дудад.
Виж, мразя да ти го съобщавам, Дъдад,
В малко затруднено положение сме тук.
Змиите на Малинакс.
Предупредих тези несръчни бандити какво ще намерят
ако се осмелят да навлязат твърде навътре в тези пещери.
Имам една идея.
Хайде. Качвай се.
Какво ще правиш?
Не умирам.
Хубаво!
Ох!
Търкай се! - Какво?
Чакай, чакай!
Ура! В безопасност сме!
Да. Няма защо.
Как ви наричат, добри господине?
Името е Смърт...
Стой неподвижно.
Би ли го спрял.
Добре.
Стой мирно. Бях близо този път.
Не беше.
Добре, хей, хей.
Значи си откраднал това от принц Халган?
Ами, „открадна“ е малко силно.
Той вече беше мъртъв.
Еми... поне на път да си тръгне.
Какво означава? - Той кашляше леко.
Но определено беше предсмъртен хрип. Сигурен съм в това.
Звучи ми сякаш е бил жив. - Хей!
Не те спасих, за да ти изнеса лекция по етика.
От военните плячки.
Сега продължавай така и аз ще те хвърля
обратно там вътре с онези змии.
Еми, предполагам, че ти дължа живота си.
Така че ще направя каквото мога, за да разреша тази малка загадка.
Само тези руни подсказват мощна магия.
Но каква е целта му?
Руните.
Те не са Абраксеон, те са Асмордианци!
Асмордианец?
Предшественикът на империята Абраксеон.
Много малко записи за тях са оцелели.
Езикът им е почти забравен.
Мъртъв език? - Мъртъв за всички освен
друг член на Ордена на магьосниците, великият магьосник Ксодан.
Владеещ всички древни езици.
Хиперион, Атлантида... - Чакай, чакай, чакай.
Значи и ти не можеш да го прочетеш?
Глупости.
Къде да намерим този Ксодан?
В криптата му, предполагам.
Той е мъртъв? - Много сигурен.
Но той щеше да бъде погребан със свитъците си,
и съм сигурен, че един от тях
ще съдържа асмордския шифър.
И с това можете да прочетете амулета
и да обърнем проклятието?
Вярвам, че да. - Чудесно.
Ще тръгнем по изгрев слънце. - Не.
Не мога да отида в криптата на Ксодан.
С толкова много убийци, преследващи амулета,
твърде опасно е.
Отиваш там и го вземаш
и ми го донеси обратно в кръчмата на Мункар.
Хей, ако не беше аз,
все още щеше да си заключен в багажник.
Освен това, наистина ли мислиш, че.
Ще се измъкнеш ли сам оттук?
Добре.
На разсъмване ще пътуваме до светилището на Ксодан.
А сега ми подай малко от това месо.
Забелязах нещо странно
с убиеца, когото убих в кръчмата на Мункар.
Маркировката на рамото му.
Може би маркировка на гилдията.
Не, това беше нещо друго.
Може би знаеш какво означава.
Нещо подобно.
Това не е възможно.
Сектата на Ситор е била унищожена преди еони.
Ситор?
Древен култ към магьосници.
Обсебен от мистериите на Външните Царства.
Светове на тъмно зло, в които никой смъртен не
някога е било предназначено да разбере.
Техният водач, Некромемнон.
Той беше победен,
и всички записи на неговите учения бяха унищожени.
Или поне така си мислех.
Ако маркировките, които видя, са от сектата на Ситор,
тогава тук действат по-зловещи сили.
Значи казваш, че Сектата на Ситор се е завърнала?
Че Некромемнон се е върнал, за да довърши започнатото?
Ами, Дредатите.
Говори се, че са родени от некромантия.
Но всичко, което знам със сигурност, е, че
ако е замесена сектата на Ситор,
Твоето търсене е наистина обречено.
Трябва да продължим. Качвай се.
Добре.
Някой се приближава. Скрий се!
Къде е той?
Отлично.
Хванахме го.
Той е тук.
Намери го.
Хайде, да тръгваме!
След него!
Скрий се зад онези скали.
Какво правиш?
Когато се случи, ще ми благодариш.
Кога какво ще се случи? Уау!
Върви натам!
Не. Натам!
Не, тръгни по другия път!
Как помага това? По дяволите!
Какво е това? - Не, натам!
Върви!
Какво е това? Хей, хей!
Спри. Какво е това? - Не!
Не! Не, не, не. - По дяволите! Спри!
Спри! - Не!
Спри. Спри. Спри.
Не, не... - Жалко.
Джоти.
Опитах.
Отдавна се отказах от това име.
Да.
Смъртоносец, нали?
Знаех, че пътищата ни ще се пресекат отново един ден.
За щастие, твоята малодушност
те е насочил обратно към мен.
Виждаш ли, стари приятелю,
ритуалът в Гримволт...
Тритус, Йотас.
Спрете тези магьосници!
Магьосниците, които убихме, за да защитим
могъществото на Абраксеон.
Това беше първата стъпка към осигуряването на неговото възкресение.
Трябва да устоиш на тъмните магии.
Моят стар приятел.
Острието ти трябваше да ме довърши онази нощ.
Но това, което не успя да осъзнаеш, е, че.
Съдбата ми беше в неговите ръце, не в твоите.
И сега Некромемнон се завърна.
И този път, той ще доведе целия свят
на колене.
И не можах да устоя на шанса
да взема амулета на Халган от теб лично...
Преследвач на смъртта.
Тогава непременно.
Ела и го вземи.
Не!
Той е мой.
Довиждане, приятелю.
Дебат, да започваме! Хайде!
След него!
В какво ме забърка, Смъртоносецо?
Хей!
Това не е просто обратна форма на проклятие.
Ако Некромемнон наистина се е завърнал
от външните сфери, тогава.
Абраксеон е на ръба на унищожението.
Трябва да разшифроваме тези руни, и то бързо.
С тези темпове ще имаме късмет, ако преживеем нощта.
Оцеляването може да те е насочило по този път, но сега го виждам.
Нашата среща е машинация на боговете.
Трябва да разберем каква роля играе амулетът в този сюжет,
или рискувате края на всичко
и началото на мрачна ера, която не смея да си представя.
Машинациите на боговете?
Харесва ми това.
Води ни, малко човече. Хайде, да тръгваме.
Слугите на Некромемнон!
На тази свещена земя?
Защо?
Няма как да минеш покрай тези Дредити, без да те видят.
Виж. Свитъците на Ксодан ще бъдат погребани с него.
И сред тях ще бъде и асмордският превод.
Тозият превод е мой
единственият ми шанс да разчета амулета.
Само да можех да го получа.
Трябва да намерим начин да влезем там.
Имам една идея.
Уау.
Послушниците на Култис.
Трябваше да знам, че са участвали в тази лудост.
Това беше лоша идея.
Това беше твоя идея.
Какво е това? Това е гадно!
Шшт! Тихо! - Хей!
Ще те чуят. Млъкни! - Ти млъкни.
Може би и двамата бихте могли да млъкнете.
Не си единственият, който се промъква.
Добре?
Можеш ли да млъкнеш?
Моля?
Съжалявам. - Съжалявам.
Кой си ти? - Какво прави той?
Древният обред на възкресението.
Ритуал, който може да се извърши само
от тези, които споделят родословие
с вечни същества, които управляват външните светове.
Ето как той прави армията си,
като поробва труповете на враговете си.
От всички гробища във всички кралства.
Наистина ли, Дядо? - Ще се оплаквам по-късно.
Какъв е планът тук, хора?
Преди всичко, това е нашият план,
и работеше добре, преди да се появиш ти.
И кой, по дяволите, си ти, изобщо?
Кой си ти? Не знам кой си.
Пътят към криптата на Ксодан е свободен.
Сега е моят шанс.
Мамка му! Къде отиваш?
Дръж под око аколитите. Ще се върна.
Това е някакъв план.
Чакай ме. - Хей!
Какво, по дяволите?
Гадно.
Ето го.
Помощ! - Само секунда.
Какво точно търсиш?
Свитък, който превежда асмордския език.
Едно от тях трябва да е то.
Не!
Хей,
Не искам да те пришпорвам, малко човече,
но има само един изход оттук,
и ако откачалите горе се хванат, с нас е свършено.
Тук е, знам, че е! Просто ми трябва повече време!
Не то!
Не!
Трябва да тръгваме.
Трябва ми повече време!
Атлантида.
Добре, откачалка такава.
Да видим какъв цвят е кръвта ти.
Е, намери ли го?
Само секунда. Хиперниан...
Хайде, побързай!
Разбрах! - Страхотно, да тръгваме. Хайде.
Ти си този, когото наричат...
Преследвач на смъртта.
Ще имам...
какво е мое.
Той е.
Некромемнон.
Моите пратеници
ще те преследва
до краищата на царството и отвъд него.
Бягай, докато можеш.
Колкото повече отдалечаваш светлината на Нокътя от мен,
толкова по-голям ще бъде гневът ми.
Светлината на Нокътя?
Скоро ще просиш
за милостта на смъртта!
Ето. - Какво?
Изход.
Да тръгваме!
Върви, давай, давай!
Хайде, дебат.
Здравей. - Добре.
Те ще бъдат навсякъде по главните пътища.
Трябва да изчакаме до зори, преди да продължим напред.
Това изглежда като хубаво място.
Какъв е този звук? - Не се тревожи.
Това са просто Плачливите гори.
Няма за какво да се тревожиш и би трябвало да помогне
маскират всеки шум, който бихме могли да издаваме през нощта.
Еми, добре.
Така че никой няма да се оплаче, ако си посвиря малко от това.
Хей.
Благодаря за помощта ти там.
Никога не разбрах името ти.
Това е Бризбейн,
изключителен крадец.
Не се тревожи.
Няма да открадна нито един от скъпоценните ти свитъци.
Предпочитам съкровищата ми да имат малко повече блясък.
Ами, не се притеснявам.
Добре тогава.
Ще ти кажа, когато ми потрябва амулетът.
Просто си почивай.
Хей, Дудад. Бризбейн.
Покажи се.
Не!
Ааа!
Виж това.
Само развалини.
Хайде да тръгваме. Хайде.
Това е само вкус
от това, което беше споделено с мен
от вътрешността на бездната.
Детето ще се подчини
ако имаш силата да го командваш.
Твоята работа...
не е завършено, Йотак.
Това е волята на Ситор
себе си.
Да.
Ако искам да притежавам светлината на Нокътя,
Смъртоносецът трябва да умре.
Да!
Малкият ти приятел спи дълбоко.
Той не ми е приятел.
Намерих го да свали проклятието, нищо повече.
Нещо общо с онзи асмордиански амулет?
Виж, талисманът е свързан с мен,
и аз търся начин да го развържа,
и за предпочитане да останат живи в процеса.
Наистина не можеш да понесеш мисълта за когото и да било.
Ще остана ли до теб, нали?
Лесен си за четене, Смъртоносец.
Светът е пълен с хора като теб, разбирам го.
Животът е много по-лесен, когато живееш за една съдба.
И предполагам, че предпочиташ
другарството на гилдията на крадците?
Не съм от гилдията.
Вече не. И мен ме намериха...
импулсивен.
Знаеш ли, аз ограбвах двореца
за забавление съвсем сам.
Да, но тази игра определено веднъж се омръзна.
Най-смелите в двореца бяха изпратени да умрат в тази война.
Но все пак, предполагам, че винаги търся следващото си предизвикателство.
Това ли сме ние, следващото предизвикателство?
Не, не, вече казах, че нямам намерение да те ограбвам.
Но аз се забавлявах.
Да, правилно.
Боен лагер на Абраксеон.
Колко вълнуващо.
Мислиш ли, че тези хора имат някаква храна?
Чакай.
Хей!
Ало? - Хей...
Дредити.
Но те отдавна са продължили напред.
Лук.
Движи се!
Сега те хванахме, Смъртоносец.
Къде отиваш?
Да тръгваме!
Подвизите на Scarabus са легендарни.
Наистина привличаш
най-добрите убийци в кралството, приятелю.
Моля те, млъкни.
Просто ще използвам магията си, за да те защитя.
Не ми трябват твоите магически методи
да ме убият!
Извинете?
Моите сили са били само полезни.
Да! Проработи!
Съжалявам.
Не можеш да ни избягаш.
Да, мога.
Ето!
Това нещо може... може да се телепортира и...
Добре.
Трябва да ти благодаря.
Но аз няма да го направя.
Дай да го видя.
Можеш ли да ме зашиеш?
Не, аз имам нещо по-добро.
Дръжте тези лечебни кристали
срещу ръката ти.
Какви са тези?
Аметистът ще пречисти разреза.
Кървавият камък помага за кръвообращението,
и тигровото око ще ви помогне да намалите страха си.
Моят страх? - Да.
Страхът ти да не умреш от раните си.
И мислиш, че можеш да четеш хора като мен?
Ааа! Ето така.
Никога не съм си представял, че крадецът е алхимик.
Да, ами.
За разлика от теб...
сърцето ми е...
малко по-сложно.
Какво общо има сърцето ти с каквото и да било?
Всички ние имаме свои собствени сърца, Смъртоносец.
Това е, което управлява съдбата ни.
Виждал съм повече от доста сърца
на края на меча ми. - А?
И всички те ми изглеждат еднакви.
Хей.
Радвам се, че остана.
Разбира се.
Това е! - Какво?
Руните. Разшифровах ги.
Какво пише там?
Готово е.
Сега си свободен от оковите на амулета.
Благодаря ти, приятелю.
Но чакайте, има още.
Вижте пророчеството на Талон.
Това кралство някога е било управлявано
чрез магията на две върховни същества.
Талон, магьосникът-крал на светлината.
Ситор, вещицата-повелител на мрака.
Заедно тези титани се бореха за съдбата на съществуването
използвайки смъртните като свои пешки.
Тъй като силата на Ситор ставаше твърде силна, за да бъде победена,
Талон създаде толкова мощно оръжие
че само тези, които са ходили пеша
между световете на живота и смъртта можеше да го владее.
Беше скрито в този магически амулет,
предавани през поколенията,
докато истинското му предназначение не бъде напълно забравено.
Какво оръжие крие?
Оръжие, различно от всяко друго досега
някога е съществувало на този свят преди.
Оръжие
известна като Светлината на Нокътя.
Красиво е.
Перфектният меч.
Един ден, воин ще се издигне, за да размаха четирите му остриета
да угаси четирите сърца на злото,
спасявайки кралството от безкрайно царуване на тъмнината.
Дебат! Хайде!
Махай се оттук.
Бризбейн?
Амулетът.
Тя го взе. Тази малка гнила...
Снощи спах ужасно.
Ще трябва да ме носиш.
Не, недей.
Твърде много са.
Знам този път.
Насочваме се към мъртвите блата.
Това е опасно място. Ако не стъпваш внимателно,
Ще събудиш древното проклятие, което живее долу.
Перфектно. Точно това ни е нужно сега.
Какво зло живее в тези стени?
Знам само слухове. Истории.
Болни мъже, изгонени от селата им,
погълнат от земята
и възкръснали в отмъстителни духове
които са забравили радостите на музиката
или утехата на братска прегръдка.
Това е всичко, което знам.
Никой, който се е срещал с тях лице в лице
е живял, за да разкаже историята.
Какво друго имаш?
Празно е.
Ето го и него.
Този, който се измъкна.
Брисбейн наистина доказа, че е достойна.
Като ни помогнете да ви заловим.
И ми донесе най-ценния предмет в кралството.
Скъпоценният амулет на Халган.
Муа. - И ти ни доведе тук.
Да ни даде нашия дял от наградата, нали?
Не си спомням да си бил толкова щедър, Грендул.
Щедър съм към тези
които спазват правилата и споделят богатството.
В края на краищата, това са тревожни времена.
Ние, крадците, трябва да се държим заедно.
Погледни я.
Бризбейн, сега си един от нас завинаги.
Браво!
Ура!
Хей! Спри!
Ние сме семейство тук.
За да се разбира едно семейство, трябва да има правила.
Знаеш това.
Не те ли предупредих преди години
че ще има цена за това, че не ни плащаш
нашият полагащ се дял от вашите щедрости?
Да, ти ме предупреди.
Просто не ми пукаше.
Направете ги бързо.
Принц Балдур очаква да се срещнем с него
в Гримволт преди падането на нощта.
Наистина отвратителна постъпка, трябва да кажа.
Ограбване на най-ценната семейна реликва от мъртъв принц.
Сигурен съм, че Балдур ще оцени завръщането му,
за прилична сума, разбира се.
В гилдията си имаме поговорка.
Ако обслужваш само себе си,
разплата, която ще ви бъде връчена.
А сега, господа,
твоята сметка е изпълнена.
Чакай!
Няма ли друг начин? Не можеш ли просто...
да го ударя малко?
Дръж се за флейтата си, Бризбейн.
Стрелци!
Огън!
Вземи ги!
Стрелци!
Огън!
Ето, помогни ми! Развържи ме!
Не! Първо ме развържи.
Не! Ти ме развържи. Не мога да ти помогна.
Хайде. - Добре, добре.
Огън!
Не!
Те са забравили радостта от музиката.
Или утехата на братската прегръдка.
Чакай.
Не.
Точно така.
Не.
Да.
Преследвач на смъртта.
Вече можем да тръгваме.
Добре.
Хайде. Качвай се.
Напомни ми,
Защо отново отиваме в Гримволт?
Кралското семейство чака амулета
за да могат силите на доброто да призоват Светлината на Нокътя.
Няма време за губене.
Е, по-добре да има сладка награда
в края на всичко това.
Не е ли достатъчна награда да спасиш света?
Не!
Студено ми е.
Можеш ли да ми донесеш одеялото?
Нещо не е наред, господарю?
Просто е...
Боже мой, ще ме намразиш.
Знаеш ли, малко ми е топло.
Балдур.
Ти не си онази дама от Гилдията на крадците.
Казвам се Смъртоносец,
и съм тук за наградата.
Преследвач на смъртта!
Майка ми говори с похвали за теб.
Вашият...
фехтовката е легендарна.
Не осъзнавах, че кралицата ме уважава толкова високо.
Да, казва тя, от всички предателски паразити
изсмукваш кралството до капка, ти...
са най-красивите.
Това е толкова мило.
Да. Иска ми се да казва толкова хубави неща за мен.
Както и да е.
Разбира се, пътят дотук беше труден.
Бяхме преследвани от много врагове.
Знаеш ли, почти не успяхме.
Толкова много врагове.
Бедна борба.
Той винаги е бил нещастният.
Скали.
Нямах намерение да ти плащам.
Значи това са просто обикновени камъни?
Не е скъпо, кралски камъни или нещо подобно?
Не, просто обикновени тъпи камъни.
Майка ще се зарадва, когато ѝ донеса главата
на най-известния дезертьор и крадец в кралството.
Някога могъщият Смъртоношец!
Забрави красавицата.
И знаеш ли какво още наистина би искала?
Това.
Убий го! Хвани го!
Дредити!
Внимавайте!
Разбрах! Махай се от проклето същество!
Хубав кадър. Да тръгваме.
Ще го направя, приятелю.
Казах ти, че това не е свършило.
Преди да попиташ, не.
Не можеш да си върнеш меча.
Запази го.
Стой назад.
Пак се криеш зад стомана.
Истинска сила
идва от нещо повече от просто меча.
Лудостта ти свършва тази вечер, Йотак,
дори ако трябва да го направя с голи ръце.
Очите ми се отвориха, Тритус.
Единственият начин да узнаеш истината
е в смъртта!
Преследвач на смъртта!
Бризбейн!
Хей. Много съжалявам за случилото се.
Нямах намерение да...
Кой е това?
Твой приятел?
Определено не е приятел.
Казах, че съжалявам!
Не!
Пусни ме!
Вие, подли същества!
Дай ми го.
Твое е.
Така или иначе не знам какво иска майка ми с това.
Най-накрая. - Ето.
Имаш това, което искаш.
Просто ме освободи,
Ти, немъртви кретен!
Разбира се.
Уау...
Тази вечер ще яздим до крепостта на Некромемнон.
И към победата!
Йотак беше прав.
Смъртта ти отваря очите за много неща.
Знам какво трябва да направя сега.
Трябва да спася приятелите си.
И имат един ден преднина пред мен.
Как да стигна до тях навреме?
Това ще проработи.
Ограничете магьосника.
Доведете крадеца при мен.
Коленичи пред господаря си.
Завещанието на Ситор
което те доведе пред мен.
Това е твоята съдба:
да ни служи цяла вечност.
Работата е там, че последният клуб, към
който се присъединих, не ми хареса особено.
Еми, ако предпочитате...
Мога просто да ти изтръгна сърцето.
Но звучи сякаш ще живея вечно в това, така че,
това също звучи добре.
Всички сили на тъмнината
ще бъде твой.
Добре, добре. Чакай секунда.
Къде отиваме? - Можете да се присъедините към нас.
В преустройството на този свят...
както е било предназначено да бъде.
Не, не. - В
изображение на Ситор.
Мисля, че ще пропусна. - Да!
Добре. Не, не, не, не!
Още, още! Да!
Да.
В ръцете на обикновен смъртен
доста е безполезно.
Но в ръцете на един
който ходи между живота и смъртта
това може да означава нашата гибел.
Но стига вече! Стига вече!
Светлината на Талон умира тази вечер!
Некромемнон!
Ти си луд!
Ето го.
Време е.
Абраксеон ще падне!
Няма никой, който може да ми застане на пътя.
Какво, по дяволите, е това?
Ето ме и мен!
Дредити.
Разкъсайте го на парчета!
Смъртоносец! Зад теб!
Ставай!
Ставай, глупако!
Виж там!
Ха, ха! Да!
Жив си! - Дядо, добре ли си?
Добре съм. Само ме измъкни от това.
Толкова е хубаво да те видя.
Какво ти отне толкова време?
Призракът, той се изгуби,
и аз бях в блатото и възкръснах.
Много неща се случваха.
Трябва да помогнем на Бризбейн.
Твърде закъснял си, Смъртоносец.
Какво ѝ правиш?
Сърцето ѝ се е присъединило към мрака отвъд.
Тя сега е съдът
на Ситор.
Не се тревожи.
Не можеш да я спасиш.
Време е да те приключа завинаги.
Хей!
Това свършва тук, магьосниче.
Казваш ми „Хей“?
Скъпи.
Хей!
Магията, която владееш, е като детска игра
в сравнение с моята.
Твоята арогантност ще бъде твоята гибел, Некромемнон.
Боже мой, толкова ме е страх.
Хайде тогава. Да започваме.
Дай ми го!
Довиждане, стари приятелю.
Прицелването ти все още не се е подобрило,
Син на Амакс.
Липсваше ми. Отново ми липсваше.
Наистина ли?
Какво е това?
Скъпи.
Имате ли някакви въпроси?
Да!
Ситор възкръсна!
Ситор, да!
Дойде! Ситор, дойде!
Дойде. Дойде.
Как, как, как.
Моята кралица, да!
Да, да!
Някакви идеи, магьоснико?
Светлината на Талон е унищожена!
Ситор ще ни погълне всички!
Свърши се, Смъртоносец.
Мислех си, че съм песимист.
Смъртоносец, не!
Твърде късно е!
В ръцете на един
който върви между живота и смъртта...
може да предрече нашата гибел.
Смъртоносец! Там! Давай!
Всички ние имаме свои собствени сърца, Смъртоносец.
Това е, което управлява съдбата ни.
Виждал съм повече от панаир
дял от сърцата на края на меча ми.
И всички те ми изглеждат еднакви.
Вземете четирите остриета, за да угасите
четирите сърца на злото.
Побързай, Смъртоносец!
Изпълнете пророчеството.
Не. Правя го по моя си начин.
Бризбейн!
Хей! Хей! Хей!
Хайде. Хей, Бризбейн.
Бризбейн. Хайде де.
Събуди се! Събуди се!
Тя е жива!
Добре си. - Добре съм.
Разбира се.
Ситор имаше само три сърца.
Точно като подравняването на трите луни.
Боже мой, това беше много щастливо предположение,
Преследвач на смъртта.
Не гадаех, Дудад.
Някой някога ме научи, че всички ние имаме свое собствено сърце.
Така че просто избегнах този, който,
ами...
Изглеждаше сложно.
Хайде, да тръгваме. - Добре.
Ставай. Да. Върна се.
Хей.
Може да искате да го измиете.
Мех.
Знаеш ли какво?
Мисля, че си заслужихме малко музика.
Какво? Намери го? Благодаря ти! - Намерих го.
Хей, не разбираш ли какво означава това,
Преследвач на смъртта?
Пренаписал си пророчеството.
Ти си този, който спаси кралството
от безкрайното царуване на мрака.
Да.
Сега можеш да влезеш директно в двореца
и да вземеш трона, ако искаш.
Това е перфектен меч.
Но оръжие като това
не бива да управлява съдбата ни.
Унищожи го.
Ако това е, което желаеш.
Дебат!
Извинявай. Просто стой мирно. Още веднъж.
Какво имаш предвид? Стоя неподвижно.
Дръж го високо!
Хайде!
Мечът е тук.
Не мърдай, не мърдай! Дръж го горе.
Мога да го направя. - Правиш го нарочно.
Не правя това нарочно. Честно.
Ще го сложа на земята. - Не. Не можеш.
Трябва да го държиш. - Защо?
Този, който изпълни пророчеството, трябва да го спази.
Дръж го високо! - Насочвам го далеч.
Този път ще го направя аз. Готов ли си?
Кълна се в Бога,
Ако ме удариш още веднъж, ще те напляскам.
Добре?
Последен шанс.
Съжалявам.
Мамка му! Не те разбирам.
Не ме удряй!