Казват, че Бог ни е напуснал.
Не мога да повярвам в какво се превърнахме.
Това е истина.
Мати, скъпа.
Съжалявам много.
Две години по-късно.
Ни даде повод да се замислим за това, което загубихме.
Нашият свят някога вибрираше от живот, но сега е... просто зловещо тихо.
Изминаха почти четири години от епидемията,
и дните определено стават по-дълги и по-трудни.
Сякаш сме заседнали в колело на хамстер и не можем да слезем.
Бойците опустошиха хълмовете и убиха повечето животни, които ловим.
Официални лица продължават да
съблюдават планините, залавяйки или по-скоро
убивайки много от нас бегачите. Но се
появяват истории за бунтове в лагерите.
Най-накрая хората започват да се борят срещу режима.
Погребахме твърде много хора тук, направихме твърде много гробове за
приятели, семейство, хора, които просто се опитват да оцелеят.
Но се придържаме към по-добри дни, използваме ги като...
Ще дойдеш ли днес, малката?
Може ли да пропусна? Просто ми се иска да се разходя.
Не много далеч.
Чуваш ли? - Чух те.
Взе ли го, брат? - Да.
Не те е ухапало, нали? - Агентите ме одраскаха.
Мамка му.
Следват ме. Качвай се!
Трябва да тръгнеш.
И двамата ще се измъкнем оттук. - Да, мога да ги задържа.
Няма да те оставя.
Не съм този, който трябва да бъде спасен, приятелю.
Дай ми шапката си. - Мамка му.
Не се притеснявай, приятелю. Отива ми повече.
Тръгвай. Тръгвай!
Покрий ме!
По дяволите.
Говори ли? - Не на мен.
А другият?
Следите водят на север.
В него ли е? - Трябва да е, ранен е.
Брукс го рани, когато напусна лагера. - Поне някой си върши работата.
Вие бегачите сте моето проклятие и все пак...
не правите никаква разлика.
Вие сте проклета досада, наистина.
Вижте в какво състояние сте.
За какво? И все пак...
Предпочитам да съм бегач, отколкото предател в затвора ви.
Така ли?
Къде отива?
Майната ти.
Майната ми?
Да.
Трябваше да го върнем в лагера. Да бъде обработен правилно.
Той никога нямаше да проговори, а лагерите са пълни.
Хайде, да хванем другия. Нуждаем се от друг екип.
Няма други. Всички агенти са заети с безредиците.
Ами ако отива към гората? - Ранен?
Ако продължим, ще се стъмни.
Значи трябва да сме бързи.
Хайде.
Спокойно.
Какво правиш тук?
Малката, как беше разходката?
Добре.
Днес хванахме два.
Кой би помислил, че ще свършат и тези?
Аз, намерих още един бегач там горе.
Хенри някой си.
Изгризан до кости.
Дано не е старият Хенри Лорънс.
Спомняш ли си? Беше един досаден старец.
Аз видях агенти край реката.
Така че ще трябва да се покрием за няколко дни.
Без повече разходки.
Трябва да ти покажа нещо, Ото.
Кой, по дяволите, е този?
Намерих го почти в безсъзнание.
Къде?
Къде, Рори?
При реката.
Не искам да ходиш там. Ще те разкъсат.
Знам.
Заразен ли е? - Не показва симптоми.
Прострелян е.
Този тип ДЖИЕМЕЙ ли е? - Не знам.
Носеше това.
Какво си мислеше?
Мислех, че можем... - Можем какво?
Да му помогнем. - Тези агенти ще го търсят.
Нали? Можеше да ги доведеш право тук.
Какво трябваше да направя? Просто да го оставя да умре?
Точно това трябваше да направиш!
Какво ще правим? - Вече е твърде късно да го местим.
Нека съмне и го махаме оттук.
Къде отиваш? - Да затворя. Идва буря.
Тази вечер може да нападат.
Трябва да хапнеш.
Не съм гладна. Добре съм.
Знам, че е заек.
Бих се опитал да намеря някой елен, но просто няма такива.
Сякаш всички са изчезнали.
Открихме, че имаме сляпа точка в наблюдението.
Вероятно ще ни трябва още една камера. Ще трябва да поогледам.
Има няколко ферми на запад, през които още не съм минал.
Хайде, хлапе. Трябва да хапнеш.
Добре съм. Не съм гладна.
Знам, че момчето се нуждае от помощ, но ние не
сме тези, които трябва да му я дадат. Разбираш ли?
Утре сутринта ще го закарам колкото се може по-близо до лагера.
Добре.
Можеш ли да спреш да казваш 'добре', когато не е добре по дяволите?!
Какво точно правим тук, Ото?
Оцеляваме.
За какво, точно?
За какво оцеляваме?
Семейството ти, няма ги вече.
Синът ти... го няма.
Аз вече не съм твоята снаха. Разбираш ли?
Аз съм просто проклет призрак.
Те бяха заразени.
Направи единственото, което можеше да направиш.
И по някакъв начин трябва да намериш утеха в това.
Няма утеха в това, което направих.
Ще си лягам.
Мила, изми ли си зъбите? - Да, мамо.
Е, това е жалко. Ще трябва да изям цялата торта сама.
Не съм. Не съм, мамо. Обещавам. - Сигурна ли си?
Хиляда процента. - Премести се малко.
Добре. Защото никой не иска да го прави два пъти на рождения си ден.
Не забравяй! Пожелай си нещо.
Честит рожден ден.
Скъпа, това е наистина хубаво. - Работя по цвета.
Виждаш ли синьото? - Да.
Обичам го. Това отива направо на хладилника.
Пожелах си татко да се прибере.
Той помага на болните хора.
Какво им има на болните хора?
Не знам. Може да е вирус. Иска ми се да мога да ти кажа повече.
Откъде дойде вирусът?
Стой тук. Не се движи, става ли?
Конър?
Татко? Татко!
Конър, плашиш ни.
Спокойно, спокойно.
Спокойно. Добре си. Добре си.
В безопасност си.
Вратата!
Заключи я!
Не мога да достигна!
Надолу! Надолу!
Изчезна.
Кои сте вие?
Не трябва ли аз да ви задам този въпрос?
Един от тях ли сте?
Не.
Защо си облечен като тях?
Добре ли си?
Трябва да тръгвам.
Къде е раницата ми? - Не можеш да тръгнеш сега, ще ги
привлечеш. - Къде е раницата?
Ще те надушат от километри. - Какво, направи с раницата ми?
В къщата е.
Там е.
Ето. Има сол в нея. Помага при дехидратация.
Трябва ти пакет.
Нямам време. - Да, но, ще трябва да намериш време.
Седни.
Имаш ли име?
Ноа.
А твоето?
Рори.
Избягвала си лагерите?
Засега.
Не можех да повярвам как хората просто се подчиняваха на тези убийци.
Никой вече не се интересуваше от свободата.
Страхът може да те накара да направиш много неща, които не трябва.
Дишай.
Как бегач получи Ивакрон?
От лагера.
Синът ми е болен. - Синът ти?
Беше заразен...
преди два дни.
Ако не му дам антидота, преди да започне да задъхва, тогава...
Как се казва синът ти?
Лео.
На 8 години е.
Ами, 8 и половина, ако го питаш.
Ето. Трябва да си починеш.
Благодарен съм за всичко...
но трябва да се върна при сина си.
Зората е след няколко часа.
Ноа.
Разбирам, че времето не е на твоя страна, но ако
влезеш в тази гора, няма да успееш да се върнеш при сина си.
По дяволите!
Добре.
До зори.
След това ще си отида.
Има нещо.
Четири топлинни източника, три човешки, един
голям животински. В подножието на хребета.
Да. Да вървим.
Трябва да изчакаме до изгрев.
Твърде рисковано е да се движим през нощта.
Ако не върнем антидота, защитата, която
получават нашите семейства, ще изчезне.
Медицинските обезщетения на баща ти
също.
Искаш ли ти и старецът ти да се опитате да се справите сами тук?
Не? Можем ли да тръгнем по дяволите сега?
Този вой беше близо.
Как по дяволите влезе вътре? - Чакай малко.
Ото, спри. - Как влезе в къщата ни?
Аз го пуснах. - Ти какво? Това става проблем, хлапе.
Той не е ДЖИЕМЕЙ. - Не, не, остани там.
Той има син, който е заразен преди два дни,
и просто се опитва да се върне при него.
Къде е 'вкъщи'? - Апартаментът на Милър.
Апартаментът на Милър? От другата страна на гората?
Това е истината.
Пусни пистолета, Ото.
Ако трепнеш погрешно, ще те убия.
Трябва да му свалим якето. - Ще взема нещо на Конър.
Изглеждаш зле. - Така се и чувствам.
Виж, не искам нищо от теб.
Не съм искал да идвам тук. Искам просто да се върна при сина си.
Как беше синът ти ухапан?
Кучето избяга.
Лео го подгони. - Имаш куче?
Имах.
Ами...
Съжалявам за сина ти.
И за кучето ти.
Ето.
Добре.
Благодаря ти.
Ото.
Да го сложим на масата.
Какво се случва с него?
Има натрупване на въздух в гърдите му, което оказва
натиск върху белите му дробове и го спира да диша.
Ще направя проход, за да може въздухът да излезе.
Как, по дяволите, да го направим?
Сериозно ли? - Това е само временно.
Налягането ще се покачи отново. Проблемът е,
че има две основни артерии в гръдния кош.
Трябва да ги пропусна, или... - Или какво?
Ами, ще му изтече кръвта.
Ето го. Добре...
Тук.
Сигурен ли си? - Не.
Добре, сине. Това ще боли.
Едно...
две...
три.
Да. Добре.
Той просто... припадна.
Това е нормално.
Нормално е.
Мисля, че трябва да отидем напред.
Доста дълго е в безсъзнание.
Загубил е много кръв.
Дори и да се събуди сега, никога няма да стигне до Милър.
А какво ще стане със сина му? - Направихме всичко, което можем.
Наистина ли?
Махаме се оттук, преди агентите да пристигнат.
Момчето се нуждае от това в рамките на 72 часа, иначе няма да проработи.
Ще отидеш при Калахан. Имат бункер. Ще бъдеш в безопасност там.
Мога да взема коня. Рори, дори не знаеш в коя къща е.
Там има около пет къщи. - Ще отидеш при Калахан.
Ото, слушай. - Няма да минаваш през гората.
Ако тръгна сега... - Рори, това момче не е Мати.
Така ли?
Какво ни се случи?
Не мога да те пусна.
Знам.
По дяволите.
Добре, имаме две минути. Взимай го, вземи и коня.
Махайте се оттук.
А ти какво ще правиш? - Ще ги забавя.
Не можеш да останеш тук.
Рори, измъквал съм се и от по-лоши ситуации. Върви.
Почакай.
Това е адреналин.
Ще разбереш кога. Върви.
Отпред е чисто.
Добре. Зад хамбара. Върви.
Върви.
Вземи, ще я подготвя.
Няма ли да ни пуснете?
Ами, имам това правило, разбираш ли.
Никога не каня убийци в къщата.
Много съм стриктен по този въпрос.
Ясно.
Случайно сте попаднали на частна собственост.
Целият контрол над земята е под новия. Закон за извънредните ситуации.
ДЖИЕМЕЙ го притежава сега.
Не помня да съм подписвал този документ.
Знаете ли, пощата е ужасна, последно време?
Трябва да обърнете внимание.
А вие трябва да сте в лагера.
Това ми беше планът за пенсиониране.
Мисля, че съм добре тук, но благодаря за предложението.
Може да пренебрегна факта, че сте
навън, ако просто ми кажете къде е той.
Аз съм сам, приятел.
Красивият ми син и внучка - те са зад вас.
Да, видях.
Жалко, че не бяха в лагера.
Не само заразените трябва да ни притесняват, нали?
Не се интересуваме от теб, нали разбираш?
Дори да се интересувахме, сме на предела на капацитета си.
Търсим мъж - висок около 1,80 м, с руса
коса, вероятно ранен, определено враждебен.
Виждали ли сте мъж, който отговаря на това описание?
Ами, знаете ли,
сега като се замисля, имаше един човек.
Той щеше да е висок около 1,80 м.
Виждате ли, той беше плешив и само с един крак.
Съжалявам, че не мога да ви помогна с вашите запитвания.
Внимавай.
Защото без ред, има само хаос.
Добре.
Така ли казахте на милионите затворени с угризения на купувача?
Кон? Все още?
След цялото това време?
Не съм виждал човека ти.
Длъжен съм да ви кажа, че подслоняването
на враг на държавата се наказва със смърт.
Длъжен съм да ви кажа да се махате от имота ми.
Добре ли си? - Да, мисля, че съм. По дяволите.
Логан.
Майната ти.
Какво каза?
Чао.
Логан?
Логан!
Какво? - Двама на кон, отправят се към гората.
Къде е Брукс? - Мъртъв.
По дяволите. Как ще се движим?
Няма да дойда с вас.
Знаеш какво е заложено. - Знам.
Не мога да бъда част от тази система повече.
Качвай се на коня. - Не.
Качвай се на коня си!
Не.
Спри!
Трябва да избягаш оттук, преди да се стъмни.
Ноа, почакай.
Може никога да не се върнеш.
Казваше се Мати.
Съпругът ми я зарази, а аз не я защитих.
Погребах детето си...
и тази вина те измъчва всяка минута от всеки ден.
Затова, ако мога да те спася от това, което се
случи на мен, ще вляза в тази гора с теб.
Не може да е напразно.
Сложи това на дрехите си.
Помага да прикрием миризмата си.
Бягай!
Тук долу.
Премини през гората, докато стигнеш до реката.
Какво е това? - Върви на север две мили.
Когато излезеш, продължи докато стигнеш долината.
Ще видиш къща с червен покрив.
Дай антидота на майка ми.
Тя наблюдава Лео.
Разбра ли?
Да.
Дай ми малко амуниции.
Ето.
Тръгвай. Не спирай за нищо.
Дъщеря ти...
имала е късмет да има майка като теб.
Сега.
Мамка му.
Мамка му!
Направи го, по дяволите.
Къде са момчетата ми?
Казват, че Бог ни е напуснал.
Не можех да повярвам в какво се превърнахме.
Знам, че това не може да е истина.