Казват, че домът е там, където е сърцето.
За мен това е мястото, където се опитаха да ме погребат.
Те дойдоха за мен и Морган,
опитаха се да ни накарат да си тръгнем.
Но това е нашият дом,
и аз не бягам.
Не сега, никога.
Този път съм готов да отстоявам позицията си.
Преди 6 години
Нека взема това.
Добре съм.
Не съм толкова крехка, колкото си мислиш.
Не казах това. Ти си моята скала.
Здравейте хора.
Как върви?
Шерифе.
Отивате ли някъде?
Отиваме при брат и.
Какво можем да направим за вас?
Надявах се, че си обмислил предложението.
Добри пари са за такова място.
Повече, отколкото струва.
Нямахме възможност да решим.
Ще ви уведомим.
Добре.
Едно нещо.
Кой точно иска да го купи?
Има ли значение?
Няколко приятелски съвета.
Трябва да приемеш предложението.
Както каза жена ми, мислим за това.
Не мисли твърде дълго.
Шофирайте безопасно.
Госпожо.
Това беше странно.
Не беше ли това странно?
Да тръгваме.
Хей? Джак.
Хей, Джак.
Джак.
Джак. Хей? Джак.
Къде отиде?
Не, добре съм.
Бил съм като теб.
В един момент си тук, в следващия си отново в Афганистан.
Мисля за всички пъти, когато те спасих.
Мисля, че си го разбрал наобратно.
Да, правилно.
Сестра ми добре ли се отнася с теб?
Сестра ми добре ли се държи с теб? Знам, че може да бъде трудна.
Извинете.
Тя е моята по-добра половинка. Абсолютно.
Може би ще останеш и още един ден?
Да, точно това си мислех и аз.
Утре започваме рано.
Джак е извикал майстор, който ще му помогне с къщата.
Майка ми остави много боклуци.
Все още опаковаме нещата в кутии.
Ами, бих искала да живеете по-близо.
Беше страхотно, че бяхте тук.
Хей, има един хубав тристаен апартамент за продажба точно надолу по улицата.
Само казвам.
Ами, вече имаме оферта за къщата.
И има нещо в този град.
Просто се усеща странно.
Как така?
Ами, единствените двама чернокожи, които видях, работеха в сервиза за автомобили.
И шерифът.
Този човек е чичо Том.
Той трябва да е на някаква заплата.
Ще му дадем още месец-два.
Да, виж как ни харесва.
Така или иначе, трябва да си тук, когато дойде време за Блейк.
Нямам търпение да се запозная с него.
Аз също.
Блейк?
Имаш предвид Чарли.
Блейк.
Приятно пътуване.
Пази се.
Почти сме си вкъщи.
Заспивай.
Скъпа, ние сме си вкъщи.
- Ами ако просто я продадем?
Както и да е.
- Добре.
- Наистина ли?
Просто ей така?
- Да.
Това е просто къща, Морган.
Това, което е важно за мен, сте ти и Чарли.
- Имаш предвид Блейк?
- Върви.
Ще се кача веднага.
- Скъпи!
Токът е спрял.
Ърл.
- Хей.
- Вие се върнахте толкова скоро.
- Да.
- Но трябва да се върнете утре.
- Не.
- Така си мислех.
- Джак.
Ърл.
Ти си пиян.
Върви си вкъщи.
- Казаха, че идват.
- Кой идват?
- Виж, не искам да участвам в това.
Няма нищо общо с това, нищо.
- За какво говориш?
- Твоята съпруга.
Скъпи.
Да, бих искал да съобщя за спешен случай.
Спри!
Джак!
О, спри!
И така, говорихме си.
И вече не искаме да купуваме къщата.
Просто искаме да се махнеш.
Чуваш ли глупак?
Искаме да се махнеш от града ни.
Добре.
Можем да тръгваме. Можем да тръгваме веднага.
Спри!
На колене.
Сега ние...
...ще се забавляваме.
Не!
- Стой долу, задник.
Има ли хубави дървета наоколо?
- Ааа, ти, мамка му...
Леон, какво, по дяволите, направи?
Играта свърши.
Хайде да се махаме оттук.
Не!
Не.
ПРАВО НА САМОЗАЩИТА
Използвал си неразумна сила.
Какво, по дяволите, имаш предвид?
Защитавах се.
Те не бяха вътре.
Разбира се, че бяха.
И тримата бяха...
в нашия...
- Ти беше навън, когато уби Майкъл.
Отвън.
- За какво, по дяволите, говориш?
- Законът.
Законът за отстояване на позицията.
Какво?
Във всеки щат е различно.
Тук имаш задължението да се оттеглиш.
Но ако извършителят е във вашата къща, можеш да използваш смъртоносна сила.
Но когато уби Майкъл...
...той беше отвън.
Той беше отвън.
Трябваше да предадеш съобщение, нали?
Може би да го нараниш грубо.
Само малко.
И все пак, ето ни тук.
Майкъл е мъртъв. Заради теб.
Ти, шибаняк такъв.
И заради теб.
Какво, по дяволите, искаш, Леон?
Виж ме!
Какво, по дяволите, искаш?
- Съжалявам, татко.
- Какво? Извинявай.
Това не е достатъчно.
- Не знам какво се случи, татко.
Не знаеш какво, Леон.
Слушай.
Майкъл разбираше, че властта е само инструмент.
Но трябва да го контролираш. Да.
И ако го направиш,
Можеш да получиш каквото си поискаш на този свят, Леон.
Какво искаш? Хей?
- Искам това, което искаш и ти, татко.
- Да, това е добре. Това е нашата страна.
И ние сме сърцето. Ние сме кръвта, която тече във вените му.
Цветът на кожата ни, по дяволите, няма никакво значение.
Важното е, че имаме силата.
Над копелетата, които си мислят, че е важно,
Разбираш ли?
Всичко е илюзия.
Виждаш ли, властта... трябва да бъде контролирана.
Майкъл разбра. А сега, защо, по дяволите, ти не можеш?
А?
Махни ги оттук.
Махайте се.
Мамка му!
И ето защо
подсъдимият е бил напълно в рамките на правата си.
Трябваше да се защити...
Роден в Норвегия.
Преместили се тук преди 13 години.
Същата къща.
Майка ти почина наскоро.
Съжалявам да чуя това.
И сега си се върнал да уредиш наследството...
...така ли?
Спри ме, ако сбъркам нещо.
Средностатистически ученик в гимназията. Не е посещавал колеж.
Постъпва в армията на 18 години; Афганистан, Сирия.
Бил си в Специалните Части, където си прекарал няколко години.
Но преди три години си бил уволнен позорно.
Това е рядко срещано нещо.
Би ли искал да обясниш какво се е случило?
- Това свързано ли е със снощи?
- Имам възможност да ти помогна.
Това, което не знам, е дали трябва.
Тук пише, че не си се подчинил на заповедите.
Убиха няколко войници.
Това ли те накара да бъдеш уволнен?
- Щом така пише.
Искам да го чуя от теб.
Имаше две деца. Щяха да бъдат убити.
И аз ги измъкнах
като им помагам аз...
Поставих някои от братята ми в лошо положение.
Взел си решение, което си смятал за правилно.
Тук историята е различна.
- Обикновено е така.
Ами копелетата, които убиха жена ми?
Ще ги пуснеш ли да си вървят?
- Ще си получат своето в съда.
- Нека аз се погрижа за тях.
- Последното нещо, от което този град се нуждае, е някакъв ядосан войник, раздаваш правосъдие.
Това не е Афганистан.
Ще бъдеш обвинен в убийство.
Ще излежиш присъда.
- Предложиха споразумение за признаване на вината.
Доста добре е, предвид обстоятелствата.
- При какви обстоятелства?
- Тя беше...
- Продължавай.
- Черна.
Тя беше чернокожа.
- Значи казваш, че жена ми си е получила заслуженото?
- Не.
Но законът е...
- Законът за отстояване на позицията.
- Да.
- Мамка му на закона.
И майната ти също.
- Това не са хора, с които се забъркваш.
Включително и теб.
Колко дълго?
- Шест години.
Това е всичко.
- Имаме мъже вътре.
- Не, не, не.
Нека изгние.
Мамка му.
Да.
Ще бъдем тук, когато излезе.
- Татко.
Татко, татко, кога ще се върне мама?
А, здравей, Моли, Моли, Моли.
Трябва да си на училище, или какво? Не?
Какво?
- Кога се връща мама?
- Ами тя се връща утре.
Или вдругиден.
- Каза го и вчера, и онзи ден...
...и денят преди това.
- Наистина ли?
Слушай, Моли.
Хайде.
Хайде да седнем.
Добре ли си?
Виждаш ли,
малко е странно, но напоследък тук се случиха много неща .
- Какви неща?
На колко години си?
- Единадесет.
- Единадесет години.
Значи мога да бъда директен и честен с теб, нали?
Виждаш ли, майка ти,
тя може никога да не се върне.
Защото...
...тя вече не ме обича.
Тя вече не обича Леон.
Най-вече...
...тя вече не те обича.
- Не разбирам.
- Един ден ще разбереш.
Ще го направиш, един ден.
А сега тръгвай.
СЛЕД 6 ГОДИНИ
Благодаря.
- Здравей, братле.
- Здравей, Джо.
- Гладен ли си?
Да тръгваме.
Хубаво е, че се върна, човече.
Виж какъв си напомпан, човече.
Ако имаш нужда от нещо, знаеш къде да ме намериш.
Е, Джак, добре си, мога да остана при теб няколко дни, ако имаш нужда от мен...
...Нямам нищо против.
- Добре съм.
- Добре.
Ако имаш нужда от мен, просто се обади.
- Благодаря ти, Джо.
Здравей, Ърл.
Хубаво място.
- Хм, да.
Шърли ме напусна.
Не можеше да понесе пиенето, стигна и до гуша.
Но добрата новина е, че съм трезвен три години.
- Знаеш ли къде мога да намеря Леон?
И този другия човек, неговият приятел.
- Неговият приятел сигурно е Дерек.
- Да, Леон и Дерек.
- Ами, може да го намериш в Уишбоун.
Това е бар точно на път 30,
но ако искаш да стигнеш чак до върха,
търси Бастион.
Той управлява всичко в този град.
Всичко.
Добре.
Хей, Джак.
Искам да се извиня за онази нощ.
И не минава ден, в който да не мисля за това.
- Това ни прави двама.
- Какво ще пиеш?
- Бира.
Три и петдесет.
- Задръж рестото.
Не можеш да седиш там.
- Защо?
- Защото аз го казах.
Ставай, по дяволите.
Не искам никакви проблеми.
Нито пък ние.
- Търся някои мои приятели.
Леон и Дерек.
Познавате ли ги?
Това е частта, в която си тръгваш
преди да си променя решението,
Добре.
О, мамка му... ах, шибани задници.
Какво става, Джак?
Адресът.
Все пак ми трябва.
- Да, ще ти го изпратя, но не искам да си създаваш още проблеми.
Имаш ли нужда от помощ?
Добре... Внимавай, Джак.
Да, господине, заемам се.
Хей, Моли, трябва да се прибираш.
Защо?
Защото баща ти и аз току-що завършихме партия шах.
- Какво?
- Мисля, че разбираш.
- Е, това какво ме прави? Пионка ли?
- Ами зависи.
Такава ли си?
Ти ли си, Джак?
Да.
Джо се обади, как мога да ти помогна?
Отдавна не сме виждали Джак.
Хубаво е да си отново свободен човек , нали?
Ако бях на твое място, нямаше да го пропилявам.
Щях да си стегна багажа, да напусна града, да видя света.
Махай се от имота ми.
Хайде.
Как ще те приема на сериозно, като говориш така?
Хвана ли нещо хубаво?
Защо не дойдеш и не погледнеш?
- Значи това е твоята уловка, а?
Правото на самозащита.
Влизам.
Имаш законно право да ми разбиеш главата.
Нещо подобно.
Радвам се да те видя, Джак.
Ще направим това отново.
Съвсем скоро.
Готов ли си да поговорим?
Майната ти.
Търся някои мои приятели.
Леон и Дерик.
Можеш да избереш
Да започнем ли с топките ти?
Или лицето ти?
Или може би очите ти.
- Моля те, моля те.
- Не.
Хайде да поговорим.
Кой е този?
Кой?
Задръж.
- Сега можем да направим много с това.
- Леон, Леон, трябва да вдигнеш.
- Не сега.
- Леон, сега!
- Ало, кой е?
- Отдавна чакам това.
- Радвам се, много се радвам за теб.
- Шест години, за да бъдем точни.
Брат ти не е имал отворен ковчег, нали?
Не.
Предполагам, че не е останало много от лицето му.
- Ти.
Ти, копеле.
- Ти ми отне всичко.
И сега ще ти отнема всичко.
- Хей, чуй ме.
Нищо няма да остане от теб.
Когато свърша с теб, чуваш ли ме?
- Чуваш ли ме, мамка му!
- Знаеш къде да ме намериш.
- Ало?
Мамка му...
- Не съм сигурен.
Мисля, че е Бени.
Този шибан плъх. Просто го убий. И ми доведи Джак.
- Нямаш си и представа с кого се забъркваш, човече.
Всъщност имам.
- А сега какво?
- Понякога съм мил човек.
Така че ще ти дам втори шанс.
- Няма ли да ме убиеш?
- По-добре си тръгвай, преди да съм си променил решението си.
Съжалявам, съжалявам, съжалявам.
Трябва да вдигна.
- Мислех, че правя това сам.
Да, да...
- Леон и приятелите му току-що се появиха.
Какво, по дяволите, Леон?
Просто му кажи да се маха оттам.
Може да е идиот, но все пак е мой син.
Чарлз, доведи ми Джак жив.
Искам това копеленце живо.
Съжалявам за това.
Тогава всички сме съгласни , нали?
Леон, чакай!
Леон!
Ставай! Ставай!
Влизай, мамка му!
Мамка му!
- Ще се оправиш, хлапе, само се дръж.
- Не мамка му...
О, мамка му.
Чарлз, спри!
- Млъкни!
- О, мамка му.
- Не умирай, мамка му.
- Гадост, гадост, гадост.
- Притисни го, шибано!
- Хей, хей.
Чарлз - Хлапе?
- Мамка му!
Мамка му!
Знам какво правиш, Джак.
Не съм глупав.
- Имам правото да защитя себе си и имуществото си.
Знаеш ли чий син уби?
Да. Двама сина вече.
Те ще се върнат, Джак.
Ще стане по-лошо.
- Най-лошото се случи преди шест години.
И все още съм жив.
- Значи ги убиваш всичките. И какво после?
Може би все пак ще продам къщата.
Все още ли се интересуваш?
Късметлия е, че е жив.
Мая, дай ми телефона и дръж това.
Хайде, притискай тук.
- Как е, докторе?
- Доста е зле.
- Ще оцелее, нали?
Нищо не е сигурно.
- В моя свят е така.
Дръж се, Леон.
Просто се дръж.
Ще се оправи.
Е, засега е стабилен.
Трябва да тръгвам, ще...
...се върна след няколко часа.
- Благодаря ти, Сам.
- Ще оставя Мая да се грижи за него.
- Благодаря.
Имаш ли нещо против? Искам да остана за момент сам.
Глупав келеш.
Да, трябваше да се грижа по-добре за теб.
Няма да остане ненаказано.
Ще ги взема всичките.
Ами димните гранати?
- И тях ще взема.
Планираш лов на елени.
Последвай ме.
- Тези елени няма да разберат какво ги е ударило.
- Не ловувам елени.
- Знам какво търсиш.
Ето защо всичко е на половин цена.
- Как е той?
- Той се държи.
- Същият човек, който уби Майкъл?
- Да.
- Защо?
- Кармата е кучка, Моли.
- Изпрати Дуейн да се разправи с него.
Заповядваш ли ми по дяволите, или какво?
А?
Хей, Мая, остави ни на мира.
Сядай.
Много приличаш на нея.
Толкова красива...
Умна...
Знаеш ли, не съм толкова сигурен за
това къде се намираш, твоите чувства.
- За какво говориш?
Едно птиченце ми прошепна в ухото.
- Аз не съм майка ми.
- Добре.
- Все още ли вярваш, че има добро и зло на този свят?
- Да.
- Наистина ли?
Грешиш, по дяволите.
Само ние сме.
И те.
Не забравяй, по дяволите.
Сега си тръгвай.
И никога повече, по дяволите, не ми давай заповеди.
Какво искаш, Ърл?
- Донесох ти нещо. Рецептата на жена ми. Ами, бившата съпруга, познаваш Шърли.
Очакваш ли някого?
- Да.
- Трябва да ядеш, Джак.
Не съм най-добрият готвач на света, но това е страхотно на вкус.
Бабата на Шърли ми даде рецептата.
Хапни си.
- Благодаря ти, Ърл.
Мирише хубаво.
Не бива да оставаш тук тази вечер.
Няма да е безопасно.
- Добре.
Щом така казваш.
Хапни си.
- Страхотно, Ърл.
Адски добре.
Какво става, Джак?
Офертата ти все още ли е на масата?
Разбира се, брато.
Майсторът Джо е на път.
Трябва ли да донеса нещо?
- Донеси си допълнителни инструменти.
Ще видя какво мога да направя.
Чао.
- Какво беше това?
- Джак има нужда от помощ с гипсокартона.
- Да, добре.
С гипсокартона ли?
Ами нашата тоалетна?
- Ще се заема, като се върна обещавам.
Шефът го иска жив!
Разбра ли?
О, мамка му.
Казах му.
Какво, по дяволите, си мислеше той?
- Какво става?
Питай баща си!
Хайде, Джоунс.
Проклет да е.
- Не се чувствам много добре.
Мисля, че ще ми стане лошо.
- Хей, хей, виж ме.
Тренирахме за това, нали?
- Не, не го направих.
Направи ли това?
- Хей, Джоунс, просто се стегни, става ли?
- Добре.
- Добре?
- Добре.
- и дишай...
- Хей!
Завардете задния двор.
- Не позволявайте на това копеленце да се измъкне.
- Ъъъ, не мисля, че да го доведеш жив е,
е опция.
Не говори, по дяволите, просто го доведи тук веднага.
Искам го тук!
Прави това, за което ти плащам, по дяволите.
Шибани идиоти.
Хубава си.
Мая.
Мога ли да видя?
Много си хубава, Мая.
А аз съм стар.
Може би е твърде стар за теб.
Твърде грозен?
Благодаря ти, че се грижиш за сина ми.
Да.
Ще бъдеш възнаградена.
Хей, Джак! Още ли си жив там?
- Да!
- Знаеш как ще свърши това.
Ще умреш, Джак.
- Умрях преди шест години, мамка му!
Добре, влизам.
Ти оставаш отзад.
Прикривай ми задника.
- Добре, шефе.
- О, мамка му.
- Последния път стоях до мен.
Гледах как бандитите убиват добри хора.
А сега се махайте от квартала ни.
Мамка му, Джоунс.
- Хайде.
- Изведи го оттук, влизам.
- Какво, по дяволите, стана?
- Ърл, лудо копеле такова.
Хайде.
- Мисля, че съм ранен.
- Разбрах.
- Знаеш, че ме простреляха.
- Да.
Ще те вкарам тук.
- Кървя много.
Хей! Хей!
Хей! Хей! Хей!
Татко!
Какво, по дяволите, правиш?
- Добре, искаш ли да се присъединиш към нас?
- Стига толкова!
- О, това казваше и майка ти!
- Ти, проклет негодник!
- Хей, внимавай с езика!
Моли, помни, че сме само ние и те. Помниш ли какво ти казах?
Трябва само да избереш страна, Моли.
С мен ли си или не?
С мен ли си или не, Моли? Съжалявам. Много съжалявам.
Никой не го е грижа какво, по дяволите, мислиш.
С мен ли си или не...
Сега, кого, по дяволите, го е грижа какво мислиш?
Ти си просто едно разглезено малко хлапе, което живее в шибания стъклен купол.
Събуди се сега, за бога!
Или се прецакваш.
Джак!
Джак, там ли си?
...О, Боже.
Ти си инатлив кучи син.
- Ще ме заведеш ли при него? Това ли е уговорката?
- Едно погрешно движение...
- И ще ти извадя и другия крак.
Стани Джак. Точно така.
Мърдай.
Ляво, дясно.
Затворът те е направил бавен, Джак.
- Не става въпрос само за скорост. Пусни го.
- Виж се, Дуейн.
- Арестуван си.
- Пак ли пушите крек кокаин, г-н Пийкабу?
- Сложи му това.
- Мисля, че забравяш за кого работиш.
- Направи както ти казвам, Джак.
Сега!
Джак!
Лека нощ, Моли.
- Ще се събуди ли някога?
- Не е моя работа да гадая това, Моли.
Сега зависи от онзи горе.
Той чува молитви, върши чудеса.
Ще се върна сутринта.
- Сам.
Ти познаваше майка ми.
- Да.
- Защо си тръгна?
- Иска ми се да знаех Моли.
- Моля те, не ме лъжи.
- Всичко, което направи, беше, за да защити теб, Майкъл и Леон.
- От какво?
- Как можеш да кажеш, че ни е защитила, оставяйки ни с него?
- Защо просто не ни взе със себе си?
- Тя нямаше избор, Моли.
Тя нямаше избор.
- Знаеш къде е тя.
- Моли,
никога не казвай на баща си.
- Благодаря.
Голям медик се извъди.
- По-добре, отколкото да изтече кръвта ти
и да оцапа килима ми.
Трябва да отидеш в болница.
- Нямаш ли предвид ние?
- Още не съм свършил.
- Значи така стоят нещата.
- Току-що ме намушкаха заради глупавия ти задник, а сега искаш да останеш сам.
- Можеш ли да шофираш?
Хей! Стой там!
- Джоунс, Джоунс! Аз съм.
- Чисто е, шефе.
- Все още ли си тук?
- Каза ми да ти пазя задника, което и направих.
- Ами Ърл?
- Добре е. Вероятно трябва да го заведа в спешното.
Слушай, Моли току-що се обади, Бастион е на път.
- Мамка му.
- Да, трябва да се махаме.
- Джак, моля те, ела с нас.
Хайде, Джак.
Джак.
Умолявам те.
- Няма да ходя никъде.
Това приключва тази вечер.
Хайде, Джоунс.
- Не бързаше , докато стигна дотук.
- Дай ми малко почивка, Джак, блъснах елен.
Добре ли си?
Успях.
- Благодаря ти, Джо.
- По всяко време, знаеш това.
- Какво каза на Айлийн?
Че ще ти помагам за гипсокартона.
Но аз трябваше да дойда.
Стрелям по-добре от теб.
И щеше да си мъртъв без мен, така че...
Ето ме и мен.
- Мисля, че го разбра погрешно.
- О, да, правилно.
Какво правиш?
- Върша си работата.
- Не трябва да си тук, шерифе.
- Слушай, аз давам заповедите тук.
Добре.
Бастион.
Искам ти и хората ти да си тръгнете.
Махнете се от имота.
- Хей, Джак, как си?
- Чу ме.
Махнете се от имота веднага.
Да, чудех се дали можеш да дойдеш тук долу
и да поговорим като, мъж с мъж.
- Не, благодаря.
- Добре, Джак!
Да го направим по твоя шибан начин.
- Защо не дойдеш в кухнята за чаша кафе?
Това е добро. Наистина е добро.
- За последен път.
Напуснете този имот.
Или ще те арестувам.
- Ако толкова много искаш да арестуват някого,
вкарай шибания си черен задник вътре и го арестувай.
- Вече не приемам заповеди от теб.
- Не ли?
- Не.
- Писна ми да те защитавам.
Наистина ли?
- Наистина ли е това, г-н шериф?
Той докосна проклетата ми шапка.
Напред бавно и внимателно.
Давай, давай, давай.
Пазете си гърбовете.
Чисто. Проверете втория етаж.
Контакт!
Граната!
Не стреляйте.
Потвърдете статуса си, край.
Виждам целта.
Пази си гърба.
Работим на сляпо, заедно.
Потвърдете статуса, край.
Къде отиваш, а?
Целта не се вижда.
Внимавайте и за други. Прието.
Време е да тръгваме, Джак.
Ти върви.
Изведи Дуейн оттук.
- Няма да те оставя.
- Ще те прикрия.
- Джак.
- Довери ми се, брато.
Ще се оправя.
Дай ми обратно броене, Джак.
Три, две, едно.
Върви!
Хайде, Дуейн, по дяволите!
Хайде!
Хайде да вървим, хайде.
И така...
...Имам новини.
Бременна съм.
Няма ли да кажеш нещо?
Мислех, че ще си щастлив.
- Имаш ли име наум?
- Блейк.
- Странно.
Щях да кажа същото.
Добре, просто влез и хвани копелето.
Свърших.
Сега ще взривя целия шибан свят.
Уплаших ли те?
О, мамка му, уплаших те. Съжалявам.
Не исках да те плаша, ела, скъпа.
Седни.
- Недей. Болен си.
- Това беше много грубо. Много е грубо.
- Ти застреля Дуейн. Защо?
- Той го заслужаваше. По-добре сме без него.
- Ами не е мъртъв. Бях с него в спешното. Той ми разказа всичко.
- Мамка му, не е мъртъв, а? Това ме прави лош стрелец, предполагам.
- Колко хора трябва да умрат, за да си щастлив?
- Слушай, Мол. Щастлив съм , когато те видя. Ела.
- Ти не си човек.
- Трябва да измъкна Леон оттук.
- Заведете ни всички в моргата. Заведете ни всички в шибаната морга.
- Леон? Ще те измъкна оттук.
Махай се. Не съм тук за теб.
- Ти го уби.
- Той уби жена ми.
И дете.
Не съм питал за това момиче.
- Боже. Толкова си досаден.
А сега поздрави жена си от мен.
- Спри!
- Какво, по дяволите, правиш?
Свали пистолета!
Татко...
- Моли!
Свали шибания пистолет.
Казах ти да прибереш шибания пистолет.
- Татко...
- Добре, нека бъде по твоя начин.
Кучка.
Светът си мисли, че е свършило.
Че ме няма.
Но смъртта не е край.
Това е пътешествие.
Шепот на промяната.
И в тишината,
стрелките се въртят,
чакайки си времето.
Добре дошъл отново, шефе.
- Трябва да кажа, че униформата ти отива.
- Показах му как работи.
- Това е страшна мисъл. Продължавай.
- Добре, момчета, аз тръгвам.
- Ще ни липсваш, Моли.
- Работата е твоя, когато се върнеш, ако все още я искаш.
- Не мисля, че ще се върна отново.
- Разбираемо.
- Накъде си се запътила?
- Какво ти става, Джоунс? Тя отива на север, за да види майка си.
- О, да. Да.
- Чудя се дали ще ме познае.
- Разбира се, че ще го направи.
- Щом казваш?
Слушай, Моли.
Преживяла си много.
Знеш ли кое е най-доброто лекарство?
Никога не поглеждай назад.
Започни отново.
Заслужаваш го.
- Благодаря.
Слушай, искам само да кажа нещо, преди да си тръгна.
Благодаря ви, хора , че ми отворихте очите.
Вие се борихте.
Гордея ли се с това, което направих? Не.
Но аз го направих.
Нали?
Трябва да се бориш.
Дори когато шансовете са срещу теб, трябва.
Трябва да постъпиш правилно.
В противен случай...
Иначе няма светлина.
Превод - Иво Иванов Тодоров