Уважаеми г-н Реймънд Гатати, поздравления!
Доброволното ви заявление за участие в Дългата разходка бе прието.
Имате честта да представяте щата ви в тези отчаяни икономически времена.
Цялата страна ще ви следи на живо с възхищение и възхита.
Ако спечелите, невъобразими богатства и едно желание ви очакват -
шанс да се измъкнете от финансовите проблеми и да вдъхновите страната.
Моля, явете се на стартовата линия на 1-ви май от 08:00.
Дано късметът е с вас, г-н Гарати.
Драги граждани, днес изминават 19 години
от войната, разкъсала страната ни,
а възстановителните дейности продължават в цялата страна.
Докато страната гледа как 50 от най-добрите младежи
се подготвят за голямото предизвикателство, нека се обединим
в дух на размисъл и надежда. Благодарим на щатите
за възможността, която осигуряват и за реда, който учредиха
за доброто на обществото. Дано ни върне към нормалния живот.
Молим се за бедните, гладните, безработните и бездомните.
Нека трансформираме трудностите в надежда, недоимъка в изобилие
и разделението в солидарност. - Все още не разбирам.
Още можеш да си промениш мнението. - Вчера бе крайният срок за отказване.
Но пак биха те освободили. Майорът, той...
Какво за Майора? Знаеш какво ще каже.
Виж, това е мое решение, не твое. Това е единственият вариант.
Ако баща ти беше тук... - Но не е.
Лична карта, моля.
Взе ли бейзболната бухалка? - Да, просто... не знам.
Направих ти любимия шоколадов чипс. - Благодаря, мамо.
Ела тук, бебче.
Обичам те. Дръж се добре, ясно? - Да.
Аз те обичам повече. - Напротив и това е факт.
Хубаво. Обичам те, мамо. Чао. - Не, чакай!
Мамо, не мога. - Не!
Знам. Всичко ще е наред. - Не мога.
Мамо, това е кратко, ще се видим след няколко дни.
Знам. - Не мога.
Трябва да те пусна. - Добре.
Добре, добре.
Обичам те, мамо.
Здравей, аз съм Рей Гарати. - Пийт. Питър Макврийс.
Приятно ми е.
Готов ли си за това? - Леко ми е напрегнато,
но може би е за добро. Ти колко тежиш?
81 килограма. - Аз съм 80.
По-тежките по-бързо се изморявали. - Мамка му.
Виж го този Супермен. - Да, нацепен е.
Тоя няма и грам мазнина по себе си. Трудно ще го бием.
Как се казваш? - Стебинс.
Боже мой, да не си фитнес маняк?
Май не иска да говори. - Хубаво, няма грижи.
Не ми пука. Моето име е Ханк Олсън и ходенето е моята стихия.
Аз съм Рей Гарати, викайте ми Рей. - А на мен Макврийс.
Арт Бейкър. Приятно ми е.
Бая си е страшничко, нали? - Да, гледам да не го мисля много.
Просто искам да ходя и навържа някое приятелство.
Добре ли си?
Аз ли? - Да. Нервничиш. Добре ли си?
Просто загрявам. - Достатъчно мили имаме, ще загрееш.
Как се казваш? - Кърли.
Добре. На колко си, Кърли? - 18.
Този е излъгал с годините. Малкия, ако имаш 16,
ей сега ще си изям обувките. Я го вижте.
Копелето дори не знае какво прави тук.
Аз, от друга страна, много добре знам какво правя тук.
Трябва да действате твърдо. Разучил съм Майора.
Ако искаш да спечелиш, трябва да си готов да тръгнеш на високи обороти.
А аз ще вдигна оборотите. - "А аз ще вдигна оборотите.".
Майната ти. - Просто повтарям думите ти, задник.
Звучиш като моята бабинка в тоалетната сутрин.
Нали така, хора?
Какво е "бабинка"? - Просто се ебавам.
Ето го, идва.
Мамка му, това е Майорът.
Седнете. Спомнете си 13-тото правило. - 13-тото правило.
Да пазим сили винаги, когато може. - Да, всички сме чели наръчника.
Като си чуете името, пристъпете напред, за да ви дам бадж с името ви.
Сложете си ги на врата и седнете обратно, докато не ви наредя друго.
Юинг, Джеймс. Номер едно.
Смит, Патрик. Номер четири.
Баркович, Гари. Номер пет.
Бейкър, Артър. Номер шест.
Уайт, "Кърли" Адам. Номер седем.
Сандърс, Ранк. Номер 19.
Макврийс, Питър. Номер 23.
Стебинс, Били. Номер 38.
Късмет, синко.
Олсън, Ханк. Номер 46.
Гарати, Реймънд. 47.
Паркър, Коли. Номер 48.
Харкнес, Ричард. Номер 49.
Наредете се в пет редици без значение от реда.
Момчета, нужни са големи топки, за да се запишете в това състезание,
а вие ги притежавате. Вие вече сте мъже.
Страната ни е в лошо финансово състояние
след войната и първата ни Дълга разходка преди много години
бе с цел да вдъхнови и възвърне стойността на работната етика.
Всяка година след това събитие има скок в производството.
Ние искаме да се върнем към славните ни дни.
Проблемът ни е тази епидемия на мързеливост.
Вие, момчета, сте решението. Дългата разходка е решението.
Когато събитието се излъчи, вашето вдъхновение
ще продължи да допринася за нашата икономика.
Отново ще бъдем на върха в света!
Да! - А сега...
Няма да ви обяснявам правилника, всичко се свежда до следното.
Ходете, докато не остане само един. Поддържайте скорост от 3 мили в час.
Ако паднете под тази скорост, получавате наказание.
Ако не настигнете исканото темпо до 10 секунди - получавате още едно.
При три наказания сте под прицел. Ако поддържате темпо един час,
едно наказание ще ви се опрости. Ако излезете от пътя,
получавате предупреждение веднага.
Целта е да издържите най-дълго.
Има само един победител и няма финална линия.
Всеки от вас може да спечели. Всеки от вас е способен,
ако върви достатъчно дълго. Ако не се предадете.
Поглеждам всички вас и виждам надежда.
А сега, момчета, кой е готов да спечели?
Попитах кой е готов да спечели?
Късмет на всички и не забравяйте - всеки може да спечели.
Пийт. В доста оскъден състав сме.
Очаквах да има повече хора. - Майорът не допуска
зрители до края на събитието с изключение на местните.
Усмихнете се, момчета. Снимат ви от скрита камера.
Не е много скрита. Ако я оплюя, ще изчезне ли?
Това е много зловещо.
Това пшенично поле ли е? - Най-доброто на света.
От тук ли си? - Да, живея в южната част.
Значи ти си този. Г-н Гарати е участникът от родния си щат.
Наказание за номер 38.
Умно. - Кое?
Да получи наказание в началото. - На мен ми изглежда супер глупаво.
Момчето сега няма да има проблем да ходи един час без да го накажат.
След това ще му го премахнат. Това е добра стратегия.
А умно ли беше да се натъпчеш със сандвичи с желе в началото?
Майната ти. - Хубаво.
Олсън, това е гнусно. - Какво направи?
Сложи го в джоба си. - Това е дъвка, не е биоразградима.
Не искам да хвърлям боклуци навсякъде. - Нали осъзнаваш,
че целият път е едно голямо сметище? - Прав е.
Наказание за номер 5. - Имам камъче в шибаната ми обувка.
Какво прави тоя?
Боже мой! - Какво?
Второ наказание за номер 5. - Тоя още стои там.
Какви ги върши? - Боже мой!
Ставай, Баркович. - Боже!
Идиотът сам ще се изгони. Ставай, човече. Стига глупости.
Трето наказание за номер 5. - Ставай, бе, Баркович!
Глупак. - Идиот.
Простак. - Гледай да не се спъваш.
Вие не разбирате, аз просто си почивах.
Не знам, сега заради тази почивка трябва да ходиш три часа
без да получиш наказание. А и за какво ти е почивка?
Тепърва започнахме. - Ще видим кой ще убият първи.
Това е част от плана ми. - Планът му и това,
което излиза от задника ми имат много прилика.
Какво мислите за желанието и голямата награда?
Аз не спирам да мисля за парите. - Богатите не отиват в Рая.
Добре, отче Гарати! Ще има напитки след срещата.
Религиозен ли си, Гарати? - Не, но не съм и обзет от парите.
Добре. Аз съм религиозен.
Признавам си, но съм тук за парите. Лесно е да говориш така за парите,
когато не си отраснал в бедност и мръсотия.
Да отраснеш в бедност в Батън Руж не е шега работа.
Това е една голяма свинщина. - Виж, не бих отказал парите,
просто има по-важни неща. Разходката и наградата
нямат значение. - Това са пълни глупости, Гарати.
Хубаво, погледни го от тази страна.
Когато системата те притисне и ти покаже къде е изходът и ти каже,
че друг вариант няма, то е нормално да се възползваш.
Научили са ни, че това е единственият и почтен начин.
Избират само 50 човека, но всички момчета в страната кандидатстват.
Не преувеличавам. Всички кандидатстват,
нищо, че не е задължително, просто защото сме отчаяни.
Какво ти говори това? Никой не се записва заради самата разходка.
Не е добре да говориш за Разходката. Това е израз на несъгласие
и е наказуемо... - Ще го арестуваш ли? Така си мислех.
Имаш право, Гарати.
Казват, че записването е по избор, но да има някой незаписан?
Именно. Но не съм съгласен за парите.
Бейкър е прав. Не са най-важното нещо, но са сред водещите причини.
Правилният човек ще свърши много добро с толкова пари.
Колко богаташи познаваш, които вършат добри дела?
Според мен това е мит. - Няма да е мит, когато спечеля.
Точно за това искам парите.
Цигара? - Не, мерси.
И аз не пуша, но реших да пробвам.
Съвет номер 10 - "пази си въздуха.
Ако пушиш често, гледай да го избягваш на Голямата Разходка."
Ще млъкнеш ли, Олсън? Тия са пълен боклук. Някой иска ли?
Дай ги насам. - Религиозният пуши, гледам?
В Библията нищо не пише за тютюна. - Наистина ли?
Ще ти дам и запалка. - Гледай къде ходиш, идиот.
Здравейте, аз съм Харкнес. - Здравей, Харкнес.
Ти си Рей Гарати, местен, 47-ми номер. Макврийс, силен, 32-ри номер.
Сигурно се питате защо записвам имената и номерата ви.
Не, аз не се чудя. - Може би защото си с военните.
Аз ли? Не. Пиша книга.
Книга за Дългата разходка. - Виждам.
Книга за Разходката от погледа на участник?
Това е рецепта за богатство. - Ако спечелиш, няма да имаш нужда
от книгата, за да забогатееш. - Предполагам,
но все пак ще стане интересна книга.
Наказание за 7-ми номер. - Получих крампа!
Хайде, човече. - Второ наказание за 7-ми номер.
Дръж темпо, но не бързай, ясно?
Отпусни се на мен. - Продължавай да се движиш.
Ще продължиш да се движиш. Слушай Пийт. С нас си.
Хайде, продължавай. Точно така.
Точно така. Ние просто се забавляваме. - Започна да ме отпуска.
Супер. Обещай ми, че няма да спреш. - Обещавам.
Обещаваш ли? Добре ли си вече?
Добре ли си? Хайде, стой до мен.
Стой до мен. - Хайде, момче.
Хванахме темпото. Просто не спирай.
Продължавай да вървиш, Кърли. - Хайде, малчо.
Трябва да държим това темпо. Хайде, малкия, можеш.
Хайде, Кърли. Само двамата сме. Вдигни глава!
Хайде, Кърли. - Хайде!
Трето наказание за номер 7. - Хайде!
Стани, малкия!
Това не е честно!
Не е честно!
По дяволите! - Наказание за номер 47,
6 и 23. - Хайде, върви! Не спирай.
Върви.
ДЪЛГАТА РАЗХОДКА
Един от другарите ни си замина. Нека си спомняме за него с добро
и почетем смелостта му. Много хора ще го последват,
но никой няма да си замине така славно като първия
и последния. Днес ходим за Кърли.
Да ви чуя, момчета! - За Кърли!
Какво има между теб и Майора?
47 иска провизии.
Защо докосна карабината? - За късмет.
Наивно момче си, Рей.
Трябва да пикая. Внимавайте, момчета!
Сега ще се появи! - Какво?
Я гледай къде го насочваш! - По дяволите, Макврийс!
Вече ми олекна.
Изморяваш ли се? - Не.
От доста време вече съм уморен. Ти не си ли уморен?
Рей, както Майорът каза - тук няма финална линия.
Това е най-откачената част. Не си ли съгласен?
Съгласен съм, просто усещам умората. Не знам колко още мога да...
Недей, Рей! Така мислят всички,
но ние трябва да сме различни. Не мислим как да стигнем края,
а мислим само за мига и как да стигнем до следващия миг.
А сега за какво да мислим? - Отговорът е лесен.
Просто трябва да изтърпим жегата. - Боже мой.
Прав си.
Рей, това, което каза одеве за Дългата разходка
и как никой не доброволства реално... - Да?
Откъде ти дойде на ум? - Баща ми го каза.
Баща ти е умно копеле. - И аз така мисля.
Не спирай да танцуваш така с мен и никога няма да се изморя.
Ще се шляем по звездите и ще увиснем с глава надолу на луната.
Да не си поет, Пийт? - Преди време ми се искаше да бях
писател на песни, но това време мина,
така че сега си бърборя тук с теб. - Дано не е толкова зле.
Не е. - Ти си Реймънд Гарати, нали?
Аз съм Пиърсън. Май имаш таен обожател ей там.
Рей, обичам те! - Човече, тя сигурно е на 14.
Обичам те, Рей! - Може просто да иска автограф.
Нали не пускаха зрители? - Разкарай се.
Не бъди толкова кисел, Олсън. Момчето си има фен.
Благодаря, Пийт. - Не прекалявай с благодарностите.
Харесвам те, но ако паднеш, няма да те вдигам.
Всички участваме в това. Няма лошо да се забавляваме.
Знаеш ли какво? Казват, че не трябва да се сприятеляваш на Разходката,
но не ми пука, харесвам ви вас тримата. Дори теб, Олсън.
Я мълчи. - Сериозен съм. Кратко приятелство
е по-хубаво от никакво такова. Това обичам да повтарям.
Хайде да бъдем мускетари. - И как ще бъдем мускетари?
4-ма сме. - Ще се държим заедно до края.
Какво ще кажете? Всички за един! - И един за всички!
По-силно. Всички за един! - И един за всички!
Да! - Не, ти не.
Звучите като групичка педалчета. - Искаш да ми духаш ли, Баркович?
По-скоро ти май искаш да ми го ядеш.
Мускулите на краката ми все едно започват да се разплуват.
И аз усетих същото преди няколко мили. Минава.
Наказание за 4-ти номер.
По дяволите. Това е Юинг. - Той направо трепери.
1-ви номер, второ наказание.
Сигурно има здравословен проблем. - Престани, Баркович!
Дръж си езика зад зъбите, Баркович. - Трето наказание за 1-ви номер.
Защо просто не сложат край на мъките му?
Трябва да се усмихвате. Шансът ни току-що се увеличи.
Дано привикна с тази част. - Мен от това ме е страх.
Тук сигурно е приятно за живеене. - Боже, дай и на мен такова местенце.
Ако изляза оттук, ще чукам наред, докато курът ми не посинее.
Никога не съм бил толкова възбуден. Не ти ли се струва странно?
Само малко. - И от теб бих се възбудил, Рей,
стига да не смърдеше на гъз. - Ще ми докараш предупреждение.
Аз съм Лонг Донг Силвър.
Ще изчукам всичко на 7-те морета. - Синбад.
Говориш за Синбад Мореплавателя.
Той е човекът със 7-те морета. Лонг Джон Силвър живее
на острова на съкровищата. - Това прозвуча зубърско.
Зубър съм, защото чета книги ли? - Предполагам.
Дали тоя дупедавец вече си изчисти наказанията?
Вече минаха три часа. - Да, вече съм чист, грозници.
Добър слух. Какво е това?
Сурово смляно еленско месо. Дава енергия.
Ти си луд, мускетаре. Ще повърна.
Във Франция това е деликатес и му викат стек тартар.
Във Франция явно не са много умни. - Ренар и Камю бяха идиоти.
Не знам нищо за този Камю, но знам,
че там ядат жабешки крака. Това е отвратително.
Има вкус на пилешки крилца. Не спирай.
Продължавай да ходиш. - Краката ми се разтрепериха.
Отмина по едно време, а сега се върна. Не знам какво да променя.
Може да спреш да говориш. - С каква скорост се движиш, Олсън?
С 3.4.
Аз също. Предполагам и вие. Нека свалим с 0.3.
Добре. - Божичко.
Да, усещам разликата. - Аз също.
Чувствам се по-добре. - Нека не стоим на тази скорост дълго.
Пийт, през това време ще ми разкажеш ли за този белег?
Бейкър е прав. По-добре просто да мълчим.
Добре.
Не хвърляй така боклуци, Гарати. Лошо е за озоновия слой.
По дяволите! Проклятие.
Спокойно, ще вземеш още провизии. - Да, но...
Това ми беше последното, защото съм алергичен към консервирано месо.
Мамка му. Много съм гладен.
Заповядай, Ханк.
И без това не ми харесва.
Благодаря, Рей. - Мускетар.
Исках да те питам нещо. "Ранк" е галено на "Ранклин" ли?
Като Ранклин Делано Руузвелт? - Само Ранк е.
Но на кое име е галено? - Просто се казвам Ранк.
Майка ти те е кръстила Ранк? - Да.
Няма шанс, ебаваш ме. Името ти е Ранк?
Няма начин! Майка ти сигурно не е успяла да направи аборт
и си го е изкарала на теб. - Наказание за номер 5.
Искаш да ти танцувам на гроба ли? - Наказание на номер 19.
Спрете се. - Ранк, не му позволявай да те убие.
Задник, остави детето, за да не ти навра носа в устата.
Мамино синче. Не държиш на шеги ли?
Майната ти! - Добре.
Ранк, още само едно нещо. Май майка ти е даваше купони
срещу свирки на 42-ра улица. Мислех да се възползвам.
Какво мислиш? - Второ наказание за номер 19.
Ставай, Ранк. - Боже мой!
Ранк не става. - Трето наказание за номер 19.
Изправи се!
Баркович, задник нещастен!
Баркович!
Вече не си само дразнител, а си убиец!
Второ наказание на 5-ти номер. - Не го докоснах, даже.
Ти уби човека! - Той ми посегна, човече.
Коли, видя, нали? С теб си приличаме. И двамата обичаме да говорим.
Изобщо не съм като теб, нещастник. Кажи го пак и ще захапеш асфалта.
Уби горкото дете. - Разкарайте се всички.
Защо не отидеш да танцуваш над него? Забавлявай ни малко.
Знам, че този белег си го получил от свирки, не се ебавай с мен.
Нямам търпение да видя как ти пръскат мозъка на асфалта.
Ще отпразнувам, когато това стане. Шибан боклук.
Виж онзи гарван. - Мамка му.
Страшничко.
На някой от вас доходи ли му се по голяма нужда?
Не ям много, за да не ми се ходи. - Това е умно.
Наказание за номер 45. - Отпред се случва нещо много лошо.
Дори не мога да го напиша. Ще убие всякаква комерсиалност.
Комерсиалност? - Броят на продажбите, хората...
Знаем какво значи, човече. - Добре.
Добре, слушайте. Говори се,
че онзи Роналд - 45-ти номер - го е хванала страшна диария.
Второ наказание за 45-ти номер.
Ужас! - Хайде, 45.
Не спирай! Хайде.
Хайде, човече! - Трето наказание за 45-ти номер.
Идиот, вдигай си гащите и върви!
По-добре мръсен, отколкото мъртъв. Позабързай се.
Остави го да се стече по краката ти!
Хайде, човече.
Боже мой.
Няма как да го избегнете, освен ако не го изхвърлите бързо.
Последните 20 винаги трябва да серат. - Млъкни, Стебинс!
Какво значение има? - Дано поне стане бързо.
Горд съм с вас, момчета. Имате топки.
Размятайте ги силно, докато крачите напред.
Къде другаде по света ще имате такава възможност?
Отговорът е никъде.
Спечелете тази награда. Първата ви нощ е пред вас.
За някои ще е и последна, но помнете - с решителност, гордост и амбиция
ще видите изгрева. - Добре ли си, другарю?
Да, добре съм.
Искам да ти кажа нещо, но на сутринта. Това ще е следващият ни...
Миг. - Точно.
Добре, съгласен.
Наказание за номер 47. - Добро утро, момче.
Събуждай се. - Колко е часът?
3:45. - Но аз...
Дремеш от няколко часа. Умът ти така си почива.
Не ти ли се иска и краката ти да биха могли?
И аз спах. Не е ли странно, че можем да го правим?
Няма логика в това. Аз даже сънувах.
Какво сънува? - Сънувах майка ми.
Тя ми пееше една много сладка приспивна песен.
Това е добре, Рей. Такива неща ще ни бутат напред.
Разкажи ми за майка ти. Как се казва? - Мама.
Стига се ебавай, знаеш какво те питам. - Джини.
Джени? - Джини.
Джини като джин. Онова, с което правят мартинита.
Обзалагам се, че е красавица. - Ще ти счупя главата.
Разкарай се, Пиърсън. - Определено е красавица.
Видях я на старта. - Да не би всеки да се е събудил
с чувство за хумор? - Тя е красива жена.
Не знам защо се палиш. - Олсън, спри да говориш
за майките на хората. - 46, първо наказание.
Тя вече не пее приспивни песни.
Наказание за номер 11. - Пийт, тя ми липсва.
Признавам си, не осъзнавах колко много може да ми липсва.
Трябва да спечелиш, за да я видиш. - Ще я видя във Фрийпорт,
защото живеем там. - 25, второ наказание.
Просто трябва да стигна дотам. - Да.
Имаш ли си приятелка, Рей? - Да.
Да, имах, но трябваше да се разделим заради това.
Така че... - Много лошо, но умно.
И аз така мисля. Ами ти, Пийт?
Имаш ли си някоя до теб?
Не, Рей, нямам.
Второ наказание за номер 47. - По дяволите.
Мечтаеш си как кура на приятеля ти е в устата ти ли?
Да не халюцинираш, Баркович? - Виждам само страхливия ти задник.
Мразя го тоя. - И аз. Просто върви.
Трето и последно наказание за 47. - Хайде, Рей. Само три часа.
Само три часа и си чист, не спирай... - Млъкни, Пийт!
Не се прави, че не искаш да получа предупреждение.
Знам, че си като останалите. И ти искаш да ме видиш
с куршум в главата!
Просто исках да помогна. - Хайде, братя, настъпете газта!
Кой иска да се състезаваме до върха? - Млъкни, бе, откачалка!
Да му се не види! - Много от вас ще умрат на този хълм.
Може би повече от половината. Така стана преди шест години.
Общо 28 загинаха. - Мамка му.
Точно така. - Номер 8, номер 43.
Ти умираш тази вечер, очилатко. Ти умираш тази вечер!
Хайде! - Последно наказание за 41
и 30. - Хайде, Олсън!
Няма да издържиш, Гарати! - Чакайте! Добре съм!
Умираш тази вечер, Гарати, усещам го. Ще умреш тази вечер.
Последно наказание. - Не бързай, не бързай.
Мамка му! - Не поглеждай назад, Гарати!
Насочили са оръжие към главата ти! Предусещам го!
Ще се предадеш, нали? Насочили са ти оръжие, Гарати!
Това ще са последните думи, които ще чуеш!
Как си? - Зле. Вие ми се свят.
Приятел, ще успееш. Излей си водата над главата.
Не, моля ви.
Точно така. А сега продължавай да се движиш.
Точно така. А сега презареди.
Вода, 47.
Плаща ти се да ме застреляш, а не да ме гледаш, нещастник!
Рей. Върха на хълма.
Стигнахме. Не, не забавяй темпото.
Не се забавяй, продължавай. Ще си поемеш въздух.
Пийт, извинявай, не мислих казаното. - Аз ти дължа извинение.
Забрави го. - Пийт, длъжник съм ти. Не мога...
Всичко е наред.
Нали знаеш, че не го мислех? - Всичко е наред.
Няма лошо. Излей си всичко. Не бъди глупав.
Поддържай темпото. - Добре.
Как са останалите мускетари?
Те са добре. - Добре.
Продължавай да се движиш, ще успееш.
Трябва му само една вила.
Говори ми, Пийт. Ще припадна.
Мислиш ли, че ще спечелиш, Рей?
Налага се. - На всички ни се налага.
Да, за да оцелеем, но аз имам други причини.
Добре, но мислиш ли, че ще успееш?
Не, Пийт. Не мисля.
Ами ти? - Спрях да си мисля, че имам шанс
около 23:00 снощи. Мислех си,
че когато първият падна и войниците насочиха оръжие към него
и натиснаха спусъка, ще изскочи малко парче хартия с думата "бум".
Майорът казва, че това е първоаприлска шега и се прибираме вкъщи.
Схващаш ли ми идеята? - Да, Пийт.
Отне ми известно време да осъзная суровата истина.
Просто е - ходиш или умираш.
Тук не оцеляват най-издръжливите. Ако бе така, щях да имам шанс...
Има майки, които биха вдигнали кола ако детето им е под нея.
Мозъкът, Гарати. Не е нито човекът, нито Бог.
Нещо в мозъка е движещата сила.
Аз не притежавам това нещо.
Не изгарям от желание да победя и като ми дойде времето,
когато се изморя достатъчно, просто ще седна.
Надявам се това да не е вярно, Пийт.
Но ще надживея Баркович. Поне това мога.
И двамата можем да го направим.
Колко хора останаха? - Говори се, че снощи загинаха 14.
Това май значи, че оставаме 18. Оредяваме, Рей.
Вече имаме повече от 5% шанс.
Изчисти ли си наказанията? - Да.
Вече дойде сутринта, Рей. Ще ми кажеш ли вече?
Ама че скапан щат. Само дървета и малки селца навсякъде.
Няма ли град някъде тук? - Ще се изненадаш, Коли, но
предпочитаме чистия въздух пред смога. - В Су-Фолс няма смог, бе, нещастник.
Вярно, там просто въздухът е горещ. - Спрете се.
Нека бъдем разумни. Първият, на който му пръснат главата,
черпи бира другия. Какво ще кажете? - Не обичам бира.
Този е луд. И ти изглеждаш малко луд, Рей.
По дяволите. Всички ли полудяхте тази сутрин?
Сигурно и Олсън откачи. - Стига,
Макврийс. Остави го на мира. Нямаше хубава нощ.
И той не е много добре. - А ти как спа днес?
Защото аз спах перфектно. Олсън.
Искаш ли да се поразходим? - Върви на майната си.
Я пак? Какво каза? - Казах да вървиш на майната си!
Гледам малко да поразнообразя нещата. - Наказание за номер 49.
Глезенът ми се изкриви на една страна.
Второ наказание за 49. - Хайде, Харкнес! Просто не спирай
да се движиш, ще успееш.
Разкарайте се оттук! Не искате да видите това!
Трето и последно наказание за 49.
Разкарайте се оттам!
Аз ще отида да...
Това нещо е откачено! Всичко е откачено!
Твърде си емоционален. Това ще те избута до финала.
Само глупости говориш! Мисля, че безсърдечен нещастник
като него ще спечели. Харкнес.
Горкият Харкнес. - Защо не му напишеш поема?
Всъщност по-скоро му напиши песен, писателю.
А искаш да ме цунеш отзад, убиецо? - Не ме наричай така.
Грешно е да ме наричаш така. Не се ебавам.
Така ли? И какво ще направиш?
Имам планове за теб, копеленце. Разбра ли?
Рей, добре ли си?
По-добре съм от Харкнес.
Това е добре. Не забравяй, не може всичко мине по мед и масло.
Ханк, съжалявам, че те дразних.
Наистина.
Дайте си заслужени комплименти. Нека ги чуем.
Вече извървяхте 100 мили. Това е страхотно постижение.
Продължавайте. Наградата ви очаква.
Как постоянно е толкова свеж? Той въобще човек ли е?
Не, просто Майорът спи вечер след като вечеря.
Той дори се къпе. - Това не е честно.
Не става въпрос дали е честно.
Как си, бе, глупак? Проклет боклук.
Разболяваш ли се, Стебинс? - Това ли искаш, Гарати?
Това са просто алергии. Появяват се всяка пролет.
Той се опитва да избяга! - Наказание за номер 31.
По дяволите, това ме събуди!
Човече, бих убил са масаж в момента.
Заклевам се, ако спечеля,
може да си изгърмя желанието за масаж на краката тук на пътя.
Сериозен ли си? - Разбира се, че не.
Ще поискам една от онези... как се наричаха?
Космически ракети. С тях ще отида до луната.
Винаги съм искал да отида до луната. Навсякъде е по-добре от тук.
Това не е лошо желание, Бейкър. - Помниш ли момчето, което си пожела
слон за домашен любимец? - И те му го изпълниха.
Донесоха му слон със седло и той се прибра с него.
Наистина дават всичко, което поискаш. Затова искам да отида до луната.
Аз ще поискам 10 голи жени. - Ето го, жив е. Мислех, че си замина.
Добре съм. - Какво ще правиш с 10 голи жени?
Обеща, че ще си мил, Макврийс. - Това е тъпо желание.
Кое му е глупавото? Да не си педал? - Нямам това предвид.
Ако спечелиш, ще получиш безброй пари. Ще можеш да си поръчаш 10 жени
у вас по всяко време. Просто когато спечелиш,
трябва да поискаш нещо безценно. - Не, не искам да плащам
за голите ми жени, това е гнусно. - Дори и да си пожелаеш това,
някой ще плати не тези 10 жени да се съблекат за теб.
Не се бях замислял върху това. - Така е.
Ти какво би си пожелал, Макврийс? - Имах едно желание дълго време,
от години си го мечтаех, но последните дни си смених желанието.
Отсега нататък си пожелавам Разходката да има два победителя.
Защото така след време хората ще могат да се надяват,
че приятелите им ще оцелеят. - Никога няма да го позволят.
Не пречи да опитам. - Това е страхотно, Пийт.
Я се разкарай. - Не се шегувам, сериозен съм.
Това е наистина страхотно. - Аз още си предпочитам 10-те жени.
Ами ти, Гарати? - Няма да кажа.
Това е като желание на рожден ден. - Хайде, де, Гарати.
Шансът ти и всеки един от нас да спечели
е нищожен, така че какво ти пречи? - Шансовете ни се увеличават.
А и днес се чувствам добре, така че...
Така те искам. - Колко от нас останаха?
1, 2, 3, 4, 5, 6... Около 15 някъде, не знам.
Шансовете ни вече не са малки.
Това даже вече не ми харесва. Няма никакъв вкус.
За дъвката ли говориш? - Боже, изплюй я, човече.
Ами, какво да кажа. Суеверен съм.
Имам просто лошо усещане, че ще издържа, докато дъвката е тук.
Когато изчезне, и аз си заминавам. Трябва да издържим заедно с дъвката.
Това е и красиво, но и гнусно. - Не сменяй темата сега, Гарати.
Не си тук за парите, нали? Подскажи ни - защо си тук?
Ще кажа следното - искам желанието ми да постигне промяна.
Например да сложи край на това. - "Не можеш да си пожелаваш
нещо, променящо правилата и методите на даден щат."
Не говоря за нещо такова, човече. Не искам нещо да се промени.
Моето желание може да предизвика промяна.
Какво криеш, Гарати? Нали уж бяхте най-добри дружки?
Млъквай, убиец. Върви си намери своя компания.
Трябва да внимаваш какво казваш на глас.
Майорът би те убил за такива идеи. - Знам.
Просто...
Не знам. В следващите два дни или ще съм победител, или мъртвец.
По-добре да говоря, докато мога. - Прав е.
Прав си. Майната й на Разходката. - Точно така, Пийт.
Майната му на Майора! - Майната й на Дългата разходка!
Майната му на Майора! - Хайде, Бейкър, какво ще кажеш?
Майната й на Разходката. - Спрете, хора!
Хайде, Олсън, не бъди страхливец. - Не е умно да нападаме Майора.
Майната му на Майора! - Тогава ще трябва да ме застреля.
Това ли ще направи? Майната й на Дългата разходка!
Майната му на Майора и на тези войници!
Майната ти, човече! - Майната й на Разходката!
Майната й на Разходката!
Майната му на Майора!
Майната й на Разходката! - Майоре, майната ти!
Пийт.
Искаш ли да поспиш? Искаш ли да... - Не.
Това е твоя работа. - Благодаря, Пийт.
Стой тук, Пийт.
По дяволите. Не я изпускай, ясно?
Ще си хвърляме топка ли? - Готов?
Наказание за номер 6.
По полека, Арт. - Гледай да не се бавиш.
Трябва да вървиш. - Второ наказание.
Още не става. Ставай, Арт. - Това е отвратително.
Действай, човече. - Не е лесно с оръжие на...
Оръжие на главата ли ти бе нужно, за да се изсереш?
Най-бързото ми сране. - Да си беше взел един вестник с теб.
Не мога да издържа без да се изсера. Повечето хора
ходят до тоалетна веднъж седмично, но аз съм от всекидневните посетители.
Ако не отида веднъж през деня, отивам и взимам разхлабително.
Има три големи истини на този свят.
Хубаво ядене, хубаво чукане и хубаво сране.
Това е всичко. - Олсън е умен човек.
Защо постоянно казваш "сране"? - Звучи ми по-малко вулгарно
от думата с "А". - Не съм чувал
Библията да забранява думата "акане". Ами ти, Рей?
Не е въпрос на правило, просто идеята на Библията е...
Може ли да се махнеш? Смърдиш.
Да, нямаше време да се избършеш, но няма нужда ние да го отнасяме.
Нали ме разбираш? Прощавай, Арт.
Обичаме те Арт, просто отиди
две мили по-напред.
Рей, вече сме сами. Какво ще кажеш?
Но трябва да остане между нас. - Имаш ми думата, довери ми се.
Баща ми...
Баща ми беше моят герой
и винаги искаше да ми показва неща, които биха го опандизили.
Искаше да ми покаже книги на Ницше и Киркегор,
на Марк Твен и Камю и да ми покаже една много естествена музика.
Той беше такъв тип човек. Той беше естествен
и... не знам. Исках да знам как е било преди време
и той ми показа. - Всичко това е нелегално сега.
Той мислеше, че държи всичко под контрол и че е внимателен.
Татко, ще ми подадеш ли топката? Точно до шевната машина е.
Благодаря ти.
Уилям, какво си направил?
Татко? - Какво става?
Уилям, какво става? Той не мисли това, което казва!
Г-н Уилям Гарати, вие сте обвинен и осъден
в притежание и обучение на забранени материали и идеи.
Кълнеш ли се във вярност на тази страна, система и отрядите
тук и сега пред семейството ти или искаш незабавно изключване?
Още има време да бъдеш за пример за сина ти.
Още има време да вземеш почтения избор.
Това е твое решение.
Не, сър. Няма да се закълна във вярност.
Боже мой! - Пожелавам ти късмет, г-н Гарати.
Дано Бог прояви милост. - Никога не губи себе си, Рей.
Боже. Много съжалявам.
Няма проблем. - Напротив, Рей, има проблем.
Така е, прав си. Затова и ще го убия.
Не. Как? Не можеш да си пожелаеш да умре.
Имам желание, което ще мога да осъществя щом спечеля.
Когато се приближа близо до него. - Какво е то?
Ще пожелая карабината. - Оръжие?
Така те ще са длъжни да ти я дадат. - И тогава ще го застрелям.
Но първо трябва да спечелиш. - Никой не го иска повече от мен.
С това не споря, но... - Баща ми бе последният добър човек
на тази планета и той беше готов да рискува всичко,
за да ми покаже стария свят. Това ми е шансът да променя
нещата по начина, който той искаше. Шансът да обезглавя дракона.
Рей, той избра да те изостави.
Какво му е хубавото на това?
Гарати, имаш ли си на идея колко е трудно да убиеш човек?
Убивал съм елен и ми беше трудно. Убийството на човек е лесно
само за определен вид хора. - Ще стана такъв.
Това е много тъжно. Тези хора не виждат красотата
в този свят. Небето, дърветата, птиците.
Всичко, човече. Знаеш ли какво друго е красиво?
Ние. Защото сме истински приятели.
Пийт, какво значение има? - Независимо колко време ни остава,
точно този миг сега има значение. Кажи го.
Това има значение. Този миг има значение.
Точно така, мускетаре. - Но това няма никакво значение,
защото когато този миг приключи, аз пак ще го убия.
Хубаво, но знай, че дори да успееш, те също ще те убият.
Няма как, аз ще съм победителят. Това ще е неочаквано.
Ами майка ти? - Не вмъквай майка ми, Пийт.
Тя знае ли? - Не. Това е по-голямо от мен и нея.
Пийт, погледни ги тия прасета. Те искат да да видят мозъците ни
по асфалта, човече. - Зависи от коя страна го поглеждаш.
Вгледай се по-добре. Това е семейство и те се обичат.
Системата ги е научила, че това тук е нормално, ние сме същите като тях.
Знаеш ли какво, Рей? Желанието ти няма никаква стойност
ако не вярваш в онова семейство. Ако не смяташ, че заслужават спасение,
то тогава седни и ги остави да те разпорят от куршуми,
защото отмъщението, Рей, няма да постигне нищо.
Виждаш ли това?
Това е нещо, за което можеш да си благодарен.
Някога имал ли си брат, Рей? - Не.
Аз също.
Искаш ли да се поразходиш малко с мен? - Да, Пийт.
Наказание за номер 47. - Прецака ме.
Първо наказание за номер 4.
Помогнете ми. Краката ми.
Моля ви, помогнете ми.
Второ наказание за номер 4.
Трето и последно наказание за номер 4.
Какво? Кой е това?
Треслър. Момчето с радиото.
Трето наказание за номер 24.
Боже, искам да се прибера вкъщи.
Искам да се прибера вкъщи.
Гарати.
Изморен ли си, Гарати?
Дали съм изморен? Да, малко съм изморен.
А изтощен ли си? - Почти.
Не, не си изтощен.
Още не си. - Дори не знам защо говоря с теб.
Все едно говоря със стена. - Олсън е изтощен.
На ръба е почти.
Виж себе си преди да говориш за него. - Насрал се е.
Подушвате ли го? Даже аз го усещам. - Какво ни намекваш?
Защо не питаш приятеля ти Бейкър? Мулето не обича да работи,
но обожава вкусните моркови. Погледнете Олсън.
Той още не го знае, но е загубил апетита си към морковите.
Олсън? Ханк?
Олсън, говори ми, човече. Какво става?
Говори ми, Ханк. Стебинс ми бръщолеви за моркови и коне.
Не знам какво става, но добре ли си?
Добре ли си? Говори с мен.
Божията градина.
Пълна е с плевели. - Наказание за номер 46.
Продължавай да ходиш, Ханк! - Хайде, Олсън!
Продължавай да ходиш, хайде!
Не!
Второ наказание за 46-ти номер. - Арт!
Наказание за номер 6. - Арт, върни се тук!
Арт, той е мъртъв. - Защо не го довършат?
Ще го оставят да кърви до смърт, за да ни обезкуражат
и да не направим стария номер с атаката на леката бригада.
Приятел, недей. - Второ наказание за номер 6.
Защо го направи? - Наказание за номер 47.
Рей! - Защо го направи?
Направих го по грешния начин. - Защо?
Тук съм, приятел. - Искам веднага да се изправиш.
Ханк! - Съжалявам, Олсън.
Аз сгреших! - Той беше мъртъв!
Какво, и теб ли да изгубя?
Аз сгреших! - Гарати, не успях да го спася.
Знам, знам. - Арт! Аз сгреших.
Съжалявам. Не можех да го...
Не можех да го спася! - Спри.
Ти направи нещо добро.
Той изрече името ми. Той имаше нужда от мен.
Знам.
Щеше ми се да беше застрелял някой от тези нещастници.
Още недоумявам идиотщината на Олсън. - Спри да му повтаряш името.
Той не се даде без бой и го уважавам заради това.
Аз също. - И какво от това?
Той беше женен. - Това са глупости.
Истина е. Сподели го на някои от нас в началото.
Много го подиграваха за това, но той беше единственият.
Единственият с жена. И чуйте.
Името й е Клементайн като онази песен.
Хора, нека си обещаем, че който спечели,
трябва да направи нещо за жена му. Съгласни ли сте?
Това е много правилно, Пийт. - Какво? Не аз съм идиотът,
който е направил вдовица... - Говорим за пари или просто нещо,
с което да се уверим, че е добре. - Това са някакви сантиментални
глупости. - Стига, Паркър. Знам, че имаш сърце.
Само да кажеш, че не съм правил нищо за теб, Макврийс.
Мой човек си. Ами ти, Бейкър? - Наказание за номер 23.
Хайде. Какво ще кажеш, Стебинс?
Защо не? Напред, момчета.
Добре ли си? - Изобщо.
Пълен ужас. Не съм бил болен от 10 години
и тялото ми баш сега решава да се случи, това е някаква жестока шега.
Нарича се ирония. - Знам какво значи ирония.
Това няма да ме спре. Ще спечеля.
Защо приятелят ти не ме попита дали искам да помогна
на жената на Ханк? Исках да ме попита.
Не си ме чул да не искам, нали? - Не, не съм.
По дяволите. Мисля, че не подходих правилно с вас, момчета.
Добър човек съм, ако ме опознаете, просто...
Никога не съм имал компания от приятели. Нито и в училище.
Винаги в началото правя лошо впечатление,
но човек трябва да има някое друго приятелче на подобни откачени места.
Виж, онзи Ранк...
Да. - Не исках да загине.
Никога не бих... човече.
Не мога да спра да го чувам и виждам в главата си.
Не мога да продължа повече, много съжалявам.
Не трябва да приемам, че това стана по моя вина, нали?
Не е твоя вината. Какво искаш, Гари?
Искаш ли да си част от сделката? - Да, за това говорех.
Ще кажа на тази кучка,
че ще има толкова пари, че може да заживее в Пето Авеню.
И ако може кажи на приятеля си, че съм част от сделката.
Ще кажа на Пийт. - Благодаря, човече.
Човек има нужда от приятели. Това винаги повтаряше баща ми.
По дяволите. Съжалявам, човече.
Няма проблем. - Не искам да умра мразен от всички.
Извратеното в случая е, че всички трябва да умрем.
Просто не е нужно това да се случва.
По дяволите! - Няма как да го спреш, човече.
Добре ли си? - Какво каза току-що?
Попитах дали си добре. - Не исках да убия онова дете!
Много съжалявам. - Стига, Гари. Всичко е наред.
Всички ние сме приятели в момента и ходим заедно като приятели.
С теб сме, една компания сме. Разбра ли?
А, така. Нека продължим да ходим.
Ще кажа на Пийт, че искаш да си част от плана.
Добре. Продължавай да ходиш.
Добре. - Добре ли е?
Каза, че иска да участва в сделката. - Не, не.
По дяволите. Трябва да си вървя. - Баркович.
Гари, всичко е наред. - Баркович.
Пийт, остави го да ходи.
Наказание за номер 5. - Не спирай, хайде.
Винаги ще бъда с вас, курви. - Какво?
Не! - Боже.
Защо го направи? Как въобще го направи?
Второ наказание за номер 5. - Продължете да ходите.
Трето и последно наказание за номер 5.
Не.
В една пещера в каньон пустинен
копал миньор от 49-та.
И дъщеря му Клементайн, да, обичах я.
Как я обичах, въпреки че обувките й бяха 9-ти номер.
Кутии от херинга без капаци - това бяха сандалите
на Клементайн, Клементайн. О, скъпа моя, скъпа моя,
скъпа моя Клементайн.
Отлетяла си и повече няма да се върнеш.
Ужасно съжалявам, Клементайн.
Близо сме вече до майка ти, нали?
Да, не би трябвало да е далеч.
Ама че си късметлия, Гарати.
Ще видиш майка си.
А кой ще видя аз до края? Само нещастниците, които ни зяпат.
Липсва ми дома ми и ме е страх.
И мен ме е страх, Коли.
Ако това ще ти помогне - на всички ни липсва дома ни.
Лесно ти е да го кажеш.
Това е родният ти щат. Ти ще видиш семейството си.
Не знам. По-скоро това е лошо.
Какво се бъркаш там, където не ти е работата?
Мисля, че на него му е по-трудно от нас.
Това може да го изкара извън релси.
Я, стига. И двамата сте луди.
Наистина ли мислиш, че ще ми е по-трудно?
Единствено искам да продължиш да ходиш.
Стигнахме до Фрийпорт, Пийт.
286-та миля. Оцеляхме още един ден.
Подметката на обувката ми падна. - Събуй си обувките
преди да ти се забие някой пирон, а и се изморяваш повече
като не си стабилен. - Наказание за номер 47.
Да му се не види.
Краката ти. - Здравей, мамо.
Бебче, твоите...
Не се забавяй, Рей. Не можеш да спреш.
Мамо, много съжалявам. - Второ наказание за 47.
Наказание за номер 23. - Не знаеш колко съжалявам.
Мамо, искам само една прегръдка. Само една. Знам, че се издъних.
Върви! - Не умирай!
Наказание за номер 23. - Много съжалявам, мамо!
Всичко е наред!
Мисли за баща си. - Не искам. Съжалявам, мамо!
Не го прави пред нея!
Майната ти, шибано лайно такова!
Прав си. Направих същото като баща ми.
Пийт, направих огромна грешка. Трябваше да остана в колата.
Трябваше просто да се прибера. - Знаеш ли откъде ми е белега?
Тя още е там, Пийт. - Рей, ти ходиш от пет дни.
Аз ходя цял живот.
Родителите ми загинаха
в голямата война като бях малък. Най-лошото нещо от всичко е,
че не помня нищо за тях.
Пияният ми чичо ме прибра. Той ме пребиваше от бой
и умря в собствената си повърня като бях на 10. След това
срещнах деца като мен, които нямат родители
или имат, но са ги захвърлили.
Живях на дивани и в мазета.
Спал съм по ниви и канавки.
Чак след няколко години ме хванаха,
но нищо не беше по-лошо от живота ми.
Биех се, крадях.
Биех се още и още, докато един ден не се сбих с грешния човек.
Човек, който знаеше как да ползва ловджийски нож.
Той ме поряза и то доста добре. Виждаш ли белега, Рей?
Погледни го. Виждаш ли го? - Да.
Той ме остави да умра. Събудих се в една болница
и знаеш ли какво, Рей? Дори не бях ядосан,
защото вината бе моя, не негова. В този момент си казах,
че винаги ще търся светлината в целия този мрак.
Иначе за какво ми е този втори шанс? - Определено намираш светлината.
Аз нямам това в себе си. Щях да умра, ако не беше ти.
Рей, мислиш, че това е лесно ли? Не, много е трудно!
Много усилия полагам.
Нямам какво да губя, но имам всичко за печелене и затова съм тук.
Искам наградата, за да направя нещо добро.
Може би да помогна на деца, които са като мен.
Но знаеш ли от кое истински бих имал нужда?
От брат.
Рей, послушай ме. Ако оцелееш...
Предлагам ти да избереш любовта. Предлагам ти да вземеш наградата
и да се прибереш при майка си, защото ти си добро дете
и го заслужаваш. - Благодаря, Пийт.
Вижте, хрумна ми нещо.
Нека да се обединим върху една идея.
Трябва да се разберем отсега нататък
никой да не помага на никой. Или ходиш сам, или не.
Какво трябва това да значи, Стебинс?
Пийт, мисля, че е прав. Не може постоянно да ме спасяваш.
А какво става с мускетарите? - Майната им. За доброто на всички ни
е и го знаеш.
Носът ми. Не ми е кървял носът от години.
На никой не му пука, Бейкър. Всички имаме проблеми.
Какво каза? - Млъкни. Паркър?
Коли Паркър, съгласен ли си?
Коли? - Майната му.
Проклет нещастник! - Макврийс!
Хайде! - Боже мой.
По дяволите.
Не, не се обръщай, просто върви напред.
Добре ли си? - Носът ми кърви.
Знам.
Носът ми не спира да кърви.
Не спира да кърви. Това не е толкова лошо, нали?
Не, изобщо. - Честно срещано е.
Стебинс, стига. - Баба ми
слагаше лед на носа ми, когато ми кървеше.
Де да имах малко лед. - Нека ти намерим.
Просто продължи да вървиш.
Ще умра, момчета. - Върви още само малко.
Не, не мога. - Моля те.
Не мога, приятелю. Съжалявам. Прибирам се вкъщи.
Не се извинявай. - Прибирам се вкъщи.
Вдигни глава. Даде всичко от себе си. - Така ли?
И питаш. - Да.
И знаеш ли какво? Дори завърза няколко приятелства.
Прав си. Арт,
ти беше уникален приятел. - Наистина.
Благодаря и на двама ви.
Ще направите ли нещо за мен? - Каквото кажеш, приятел.
Дай това на баба ми ако оцелееш. - Разбира се.
Разбира се.
Обещайте ми едно нещо. Не гледайте как ме убиват.
Обещайте ми. - Обещавам!
Благодаря.
Прибирам се вкъщи. - Само още малко.
Прибирам се вкъщи. - Не мога, човече.
Второ наказание, номер 6. - Не мога, човече.
Знаеш ли какво искам повече от всичко? - Трето и последно наказание.
Едно портокалово фрапе.
На финалната права сте. За добро или лошо
има жито, но има и трици.
Вие избирате, момчета. - Млъкни!
Боже мой! Върви ми духай, чу ли?
Шибан, лаком стар чувал с лайна!
Точно така, моето момче. Това е инстинктът на убиеца.
Действай безкомпромисно. Покажи топки и спечели наградата.
Наказание за 23 и 47. Второ наказание за 38.
Какво ще стане ако се забавим по едно и също време?
Няма как достигнем прецизността на тези устройства.
Усъвършенствали са го до съвършенство.
Откъде знаеш толкова много за Дългата разходка?
Всичко е записано. Не си ли чел книги? - Стига!
Почти се свърши. Кажи нещо истинско.
Аз съм заекът. Аз съм шибаният заек.
Виждали сте онези малки механични зайци,
които преследват в надбягванията с кучетата. Колкото и да са бързи,
никога не успяват да хванат заека, защото той не е от плът и кръв.
Може би си прав, Гарати. Трябва да спрем да сме зайци, прасета,
кози или овце, а просто да бъдем хора.
Истински хора, които кървят.
Искаш ли да знаеш откъде знам толкова много за Разходката?
Майорът е баща ми. Аз съм неговото копеле.
Не знаех, че знае, че съм му син. Там ми беше грешката.
Той има още много деца.
Моето желание щеше да бъде да ме заведат в дома на баща ми.
Да ме поканят за чаша чай.
Но май този заек е от плът и кръв.
А точно това ме проваля в момента. Усещам как черният дроб ми отказва,
белите дробове ми се пълнят с течност. Искам да сложа край на това
с високо вдигната глава, а не да пълзя по корем
като влечуго, давещо се в собствената си слуз.
Мислите ли, че ще вали тази вечер, момчета?
Не знам, но така изглежда.
Винаги съм обичал дъжда.
Съжалявам.
Ще има публика. Позволяват да има, когато останат двама.
Тези, които ще ходят с вас до края. Тези, които искат да видят
последното убийство на Майора. Просто не спирайте да ходите.
Радвам се, че оцеляхте вие двамата. - Беше ни приятно да ходим с теб.
За мен беше чест. Късмет.
Трето и последно наказание за 38.
Давай, застреляй ме.
Шансът ни вече е 50%, Пийт. - Застреляй ме!
Пийт, мога ли да ти споделя нещо? - Да.
Като малък не съм мислил много за смъртта.
Не мисля, че повечето деца мислят за това, докато не ги срещне.
Когато това се случи с мен, аз се уплаших изключително много.
Но това да бъда покрай тези момчета ми напомни,
че като човек единствено ти е гарантирано, че ще умреш.
Ако имаш късмет, можеш да избереш как да прекараш последните си мигове.
И си прав. Този миг е важен. Всеки миг е важен.
Особено накрая.
Не знам защо това ме успокоява.
Но вече не ме е страх.
Направете път.
Отдръпнете се. Махнете се от улицата.
Второ наказание за 23 и 47. - Какво правиш?
Ти ще спечелиш, приятелю. Ще го направиш заради майка ти.
Трето наказание за 23 и 47. - Пусни ме, Рей. Какво правиш?
Рей, върви и спечели. - Помагам на своя брат. Хайде.
Повърви с мен още малко.
Добре.
Убедителен кучи син си.
Рей! Какво направи?
Какво направихте? Рей!
Аз не мога да я видя, но ти можеш.
Затова те обичам, Пийт. - Рей!
Рей! Пуснете ме! Не!
Желая ти късмет, г-н Гарати.
Рей. - Дано Бог възнагради смелостта ти.
Съжалявам, мамо.
Не.
Рей!
Боже мой, Рей. - Дами и господа,
нашият шампион - Питър Макврийс.
Рей...
Рей. - Поздравления, г-н Макврийс.
Паричната награда е твоя.
Кажи ми, синко, какво е желанието ти?
Цялата страна гледа, синко. Какво е твоето желание?
Искам...
Искам карабина.
Ще получиш карабина. - Не.
Искам тази карабина, за да я дам на децата ми един ден.
Сър? - Изпълни желанието му.
Той няма да застреля никой, момчета. Спомнете си,
че той иска да направи света по-добро място. Нали така?
Свали оръжието, ще стрелям. - Свалете оръжията, момчета.
Всичко е наред, синко. Нищо не е станало.
Засега. Свали оръжието.
Целият свят те очаква. На него има повече богатства,
колкото можеш да си представиш. Свали оръжието.
Наградата е твоя, не я захвърляй.
Това е за Рей.
Превод и субтитри: The_Assassin a.k.a Иван Димитров