По-добре да си намериш някаква работа.
Нямаш работа, следователно нямаш и пари.
И знаеш, че банката ще те изхвърли.
Това е третият заем, който дължиш, човече.
Трябваше да продадеш тази къща преди години, братко.
Качвам с...
... четири цента.
Трябва ти работа, човече.
Уилсън Райдър има нужда от помощ с новия комплекс къщи, които строи.
Наистина ли?
Там работя.
Той ще бъде там утре. Трябва да го попиташ.
Може би ще го направя. - Може би?
Ти си някакъв принц и не е нужно да работиш?
Досега си живял добре.
Но ще ти вземат тази къща.
Ще свършиш като стареца Брадфорд,
спящ в нечий гараж,
викащ птици и ядащ изсъхнал хляб.
Клара, бейби. Клара, Клара.
Каква е тази груба любов, скъпа?
Копеленце, колко пъти
съм ти казвал, да не ме наричаш така?
Чарлз!
Клара, Клара, скъпа.
Опитваш се да ми кажеш, че не съм достоен ли, Клара?
О, Клара!
Спрете с това! - Мамка ти!
Какво не е наред, Клара?
Майната ти! - Майната ми?
Какво, по дяволите? - Да, мамка ти!
Какво, по дяволите, не е наред с теб?
Винаги има нещо в теб, мамка му.
Шегаджия.
Майната ти! - Добре, добре, Кларънс!
Да се прибираме! - Добре.
Чао, Клара. -Видя ли...
Спри! - Не, добре съм.
Добре съм, добре съм.
Ти си мързелив, неблагодарен негър.
Дано ти вземат проклетата къща.
Махни се от мен, човече.
ДОБРЕ ДОШЛИ В САГ ХАРБЪР ХИЛЗ АФРОАМЕРИКАНСКО ОБЩЕСТВО ОТ 1850Г.
Г-н Чарлз Блейки?
Да, аз съм Блейки.
Имате мазе, което е високо, сър. - Какво?
Мазе, където човек може да стои напълно изправен.
Също така има електричество и течаща вода.
Съжалявам, господине. Тази къща не е за продажба.
Интересува ме само от наемане.
Е, лятото свърши.
Простете.
Анистън Бенет. Аз съм от Гринуич, Кънектикът.
Имах предвид да наема мазето ви за няколко месеца, г-н Блейки.
Съжалявам, г-н Бенет,
но тази къща не е за продажба, нито за под наем.
Сигурен, че има брокери в града, които ще ви помогнат.
Може би сега е лош момент.
Защо не ми се обадиш, когато имаш възможност?
Да помислиш и да го обсъдиш със съпругата си.
Нямам жена, нито съквартирант, ясно?
Живея сам и така ми харесва.
Благодаря Ви много за отделеното време, г-н Блейки.
Обади ми се, ако промениш решението си.
Всичко наред ли е, Чарлз?
Да, всичко е наред.
Какво продава той?
Не попитах, защото не купувам.
Какво правиш тук?
Просто искам да говоря с теб.
Бях на новия обект на Уилсън Райдър тази сутрин,
и има конструкция, която сякаш излиза от задника му,
но няма работа за мен.
Гледаше ме сякаш съм някакъв боклук.
Чарлз, всички търсихме в сърцата си
добротата ти, откакто майка ти почина, но прекали.
Толкова съм уморена от това. - Съжалявам.
Какво общо има това, за което говоря?
Сериозно ли? Получи това, което поиска.
Чарлз? - Да?
Миналата седмица тук беше човек от банката.
Получили са предложение да купят къщата и да си възстановят дълга.
Може би е за добро.
Ало? - Здравей, здравей.
Лельо Праскова, как си?
О, Чарлз.
Как е семейството?
Всички са добре.
Е, това е добре. Това е добре.
Известно време не бях те виждал, лельо.
Просто исках да те питам нещо.
Нямам много време, Чарлз.
Не, не. Ще отнеме само минутка.
Трябваше да взема назаем малко пари,
за нещо важно в къщата,
и ми трябват...
2500 за ипотеката, и си търся...
Търся работа в момента, но никой не ме наема, така че...
Прасковке? - Защо ми причиняваш това?
Какво ти правя?
Чарлз, тази къща е била
в нашето семейство осем поколения.
Ти си роден там. Майка ти е родена там.
Знам това, Прасковке.
Ето защо искам къщата да остане в семейството,
така че, ако можеш да ми дадеш пари назаем...
Не съм те виждала от погребението на Брент,
а се обаждаш, за да искаш още пари.
Няма как да ти помогна, Чарлз.
Ако майка ти ти видеше... - Майка ми е мъртва.
Поне я остави на мира, по дяволите.
Мамка му, мамка му. Мамка ти.
Здравейте, свързахте се с
група за инвестиционни стратегии на Таненбаум и Рос.
Анистън Бенет.
Ще ви върнем обаждането
при първа възможност.
Моля, оставете името и номера си след сигнала.
Здравейте, г-н Бенет,
аз съм Чарлз Блейки от Саг Харбър...
Г-це Литълнек, какво правите тук отзад?
Градинарство, Чарлз. - В двора ми?
Не мога да оправя цялата бъркотия,
но мога да спася розите на майка ти.
Трябва да ги подрежете, преди да настъпят сланите.
Както и да е, свърших.
Трябва да отида да приготвя вечеря за Частити.
Тук долу е като гробница.
Чичо ми казваше, че тук живеят духове.
Сякаш стават от гробовете си и влизат да играят карти цяла нощ.
Оказа се, че всичко е глупости.
Може би...
Може би просто трябва да ги изгориш. - Човече?
Тези са с антично качество.
Добре е, за бели хора.
Те харчат по 500 долара за стар, счупен стол.
На дворна разпродажба ли да ги извадя?
Простотии, човече.
Трябва да поговориш с истински антиквар.
Някои в Ийст Хамптън, но може и да те излъжат.
Какво знаеш ти за това?
Миналото лято ремонтирах антикварния магазин на сестра ми.
Обзалагам се, че ако я доведем тук да разгледа нещата ти,
може да го уреди с други дилъри и бихте могли да спечелите.
Как се казва тя?
Десет процента.
А, ясно.
Тези 10 процента ще ми помогнат да преместя тези боклуци горе, нали?
Г-н Блейки? - Аз съм.
Здравей, аз съм Нарцис Гъли. - Здравей. Наричай ме Чарлз.
Влезте, моля.
Благодаря.
И така, ето ги. - Леле.
Може ли...
Да, благодаря.
Това е красиво.
Това е необичаен дизайн на борови шишарки.
На поне 150 години е.
Шегуваш се? - Не.
Мислиш ли, че струва нещо?
Със сигурност е интересно.
Архитектурата е наистина необичайна за тази част на града.
Да, семейството ми, ние, живеем тук от осем поколения.
Обяснява размера.
Трябва да е едно от първите семейства. Знаете ли нещо за семейната си история?
Хей?
Тук съм, за да проверя моите десет процента.
Здравей, Ричард. - Здравей, сестрице.
Изглеждаш добре.
Братко, мога ли да използвам телефона ти?
Да.
Никога преди не съм виждала възглавница от еленова кожа.
Не е елен. - Не?
Вероятно е хермелин или невестулка.
Може да се разбере по бялата козина на долната част на корема.
Шевовете са различни. - Ловуваш ли?
Не, не.
Баща ми ме научи за животните наоколо.
Добре.
Можем ли да си вземем кафе?
След като разгледам нещата тук, ще поговорим за възможностите.
Да, разбира се. - Да?
Със сигурност...
Може ли малко време... - Разбира се.
Знаеш, че няма да се откажа, нали?
Рики? Рики?
Остави телефона, човече.
Слушай, ще ти се обадя след пет, става ли?
Добре.
Братко!
Опитвам се да рекламирам нещо, а ти ме прекъсваш.
Трябват ми пари, човече. - За какво?
Нарцис иска да отида за кафе.
Разбрах.
Не, не.
Не е това, човече. Просто, ако не мога да платя,
ще иска да се възползва от сделката.
Ще ти дам 10 процента от нея.
Жалко е, човече.
Чарлз, би ли дошъл тук, моля те?
Всичко наред ли е?
Да, аз просто...
Не очаквах да намеря нещо от това тук.
Чарлз, твоите предци вероятно са ги донесли от Западна Африка.
Гвинея, може би Мали.
Това биха били първите по рода си, открити в тази част на щата,
и те биха доказали нещо, което казвам
от много време...
... че нашите хора са били тук много отдавна...
Добре ли си?
Да.
Просто си мислех.
Вероятно щях да изхвърля всичко това,
ако не беше Рики.
Сигурен ли си, че си добре?
Да, да.
Съжалявам, аз просто...
Не знам много за тези неща.
За първи път виждам и половината от тях.
Така че, ако трябва да съм честен, наистина ми трябват пари.
Да, разбира се.
Картините, ако имат някаква художествена стойност,
може да стигнат висока цена.
Мебелите са от типа „Изкуства и занаяти“ и по-ранни.
И така, всичко, с изключение на маските,
може да достигне между 40 и 100 000.
Вероятно 40... - По дяволите!
На 40 си стиснете ръцете.
Хей, добре ли си?
Да.
Трябва ли да ходя за кафе?
Не, на вечеря съм. Може би следващата седмица?
Добре. Разбира се...
И така, как ще направим всичко?
Ще дойда, ще снимам и ще направя анотации на всичко,
след това ще ги изброя в съответните бюлетини,
и просто ще се продават парче по парче.
Колко скоро ще видя пари?
Да, от антикварите,
отнема три месеца, за да се отговори, а от музеите, около девет.
Трябва да тръгвам.
Разбира се, да. - Да.
И, Чарлз, трябва да ги държиш по-близо до себе си.
Добре?
Добре. - Добре.
Ще те изпратя.
Чао!
Благодаря, че дойдохте.
Добре.
Чарлз? - Да?
Бетани иска да дойде довечера, разбираш ли какво имам предвид?
Братовчедите са вкъщи.
Знаеш я, майка ми... - Добре, разбира се.
Чудесно, защото вече казах, че ще я взема в 17,00ч.
Благодаря, човече.
Ще донеса нещо за ядене и ще се видим по-късно, братко.
Ало? - Г-н Блейки.
Анистън Бенет съм.
Да, г-н Бенет.
Готов ли си да ми наемеш мазето си?
Готов да говоря за това.
Добре, ще ти плащам по 1000 на ден, в продължение на 65 дни.
К'во? - Всичко ще бъде доставено,
преди 1 ноември, когато ще дойда и ще направя оглед.
Ще пристигна с последния влак този ден,
и ще трябва да ме вземеш от гарата.
Казахте 65 000 долара?
Това е моето предложение, г-н Блейки.
10 000 депозит, 25 000 при пристигането ми.
Накрая ще има последна вноска от 30 000,
и всички плащания ще са в брой.
Единственото нещо, което те моля,
е да не казваш на никого за нашето споразумение.
Нищо незаконно, нали?
Абсолютно - не.
Просто искам мазето ти за два месеца и съм готов да платя.
Какво ще кажеш?
Да.
Значи, имаме сделка.
Благодаря. Ще се видим на 1 ноември.
Вземи си момчето!
Ти си луда, знаеш ли?
Миришат хубаво. Умирам от глад.
Сигурна ли си, че имаш време да ядеш?
Искам да кажа, че Рики ми каза, че си била уморена
и трябвало да се качиш горе и да спиш.
Дойдох да те видя и да хапна малко наденички.
Рики винаги тича 12 крачки напред.
Добре, добре.
Трагедията, разиграваща се в централно-африканската държава Руанда,
продължава да се влошава.
Генералният секретар на ООН Бутрос Гали заяви днес,
че има сериозни доказателства, че и двете страни са в ожесточената гражданска война
и подготвят нови кланета на цивилни.
Ужасените руандийци бягат във всички посоки
докато десетки хиляди се отправят през границата към Заир и Бурунди.
На специален брифинг в Белия дом президентът Клинтън я нарече
най-тежката хуманитарна криза в света от едно поколение,
обещавайки допълнителни 135 милиона долара помощ,
въпреки че мнозина се опасяват, че за народа на Руанда,
това е твърде късно.
Има допълнителен натиск върху изселването, тъй като правителството на Заир
заплаши да затворят границите си,
ако потокът от бежанци стане непосилно голям.
Чарлз.
Чарлз? Буден ли си?
Извинявай, мислех, че гледаш...
Исках само вода, а Рики спеше.
Мислех си за теб.
Какво? - Мисля си защо е минало толкова време,
откакто те видях за последен път.
Проблем след проблем.
Какво се е случило, Чарлз?
Какво имаш предвид? - Защо още си тук?
И ти си тук.
Преди вървях напред-назад покрай тази къща,
опитваайки се толкова много да ме забележиш.
Сигурно съм пробила дупки на обувките, толкова много се стараех.
Забелязах те. - Какво?
Забелязах те. - Ами защо не каза нищо?
Майка ти ме изрита от поляната, човече, мамка му.
Човече, дори ругатните тук изглеждат грешни,
сякаш част от мен все още се тревожи, че може да каже на баща ми.
Просто бях изненадана, когато Рики каза, че все още си тук.
Мислех, че ще си тръгнеш и ще живееш от наема.
Трябваше да се грижа за чичо си.
Да, погребаха го този гаден кучи син, слава Богу.
Съжалявам, не биваше да казвам това. - Не, права си.
Не беше...
Не виждам много хора.
След Брент, аз...
Просто заседнах.
Не можа да си тръгнеш?
Не можех да се движа.
Ще излезем за закуска по-късно.
Искаш ли да дойдеш?
Да, само секунда.
Чарлз Блейки? - Да?
Доставка за вашето мазе.
Имаш ли някакви документи? - Само това.
Добро утро, госпожице Литълнек.
Как си?
Частити е твърде болна, за да пуша вкъщи.
Опитвам се да я накарам да се разхожда из стаята два пъти на ден,
но става все по-трудно и по-трудно да я вдигна на крака.
Поздрави я от мен, става ли?
Съжалявам, Чарлз.
Съжаляваш.
Ти си жалък копелдак, Джон.
Банката ви е дала много възможности...
Млъкни.
Настрои целия град срещу мен, Джон.
Ще го отречеш ли?
Независимо какво според теб се е случило...
Банката ще трябва да ви възбрани къщата,
освен ако не бъде извършено значително плащане до края на седмицата.
Г-н Блейки.
Г-н Бенет.
Всичко е тук.
Сигурно съм забравил тези.
Не се тревожи.
Ще ги махна оттук.
Харесваш ли бърбън?
Да.
Защо не ни донесеш чаши?
Добре.
Идеално.
Как ти харесва? - С много лед.
Баща ми казваше, че белите мъже са толкова студени,
защото се къпят в ледена вода и пият уискито си с лед.
Предпочиташ го чисто? - Да.
За твое здраве.
По дяволите, колко е меко.
Взех го от Осака.
Кажи каквото искаш,
но няма нищо, което японците да не знаят за уискито.
Истина е.
Разкажете ми за себе си, г-н Блейки.
Какво искаш да знаеш?
Каквото си готов да кажеш.
Знаеш името ми и знаеш къде живея,
и това е повече, отколкото повечето непознати знаят за мен.
Как се озовахте в Саг Харбър, г-н Блейки?
Ами, никога не съм си тръгвал. За постоянно.
Семейството ти тук ли е?
Да, всички са в двора - отзад.
Никой Блейки не е останал жив, освен мен.
Гледаш последния Бенет.
Любопитен съм. С какво точно се занимаваш?
Ре-култивации.
Да предположим, че знаеш,
че има богатства в земята под чужда къща.
Да кажем диаманти.
Да кажем, че си единственият, който знае, че са там.
И само ти можеш да направиш техния добив.
Това е кражба. -Не.
Диамантите съществуват само за човека, който си ги е въобразил.
Те съществуват само за човека, който знае как
да осъществи тяхното извличане.
Тук идвам аз. Намирам богатството,
и наемам имота, който ги съдържа,
и след това получавам възнаграждение въз основа на стойността на ре-култивацията ми.
Значи, принадлежало е на друг, и след това вие сте го взели?
Както и да му казваш, това е просто кражба.
В днешно време това се нарича глобализация, аутсорсинг,
разходи за правене на бизнес.
Като стана дума за това...
25 000, както се уговорихме.
Да, добре тогава.
Ще започна с тези кутии.
Вземи бутилката. Подарък е.
Добре, благодаря.
Г-н Блейки, мога ли да ви помоля за кафе сутринта?
Да, разбира се. - Черно, моля.
Ще ти трябва ли одеяло,
или нещо подобно, в случай, че имаш нужда от почивка?
Не се тревожи, не спя много.
Добре.
Корейско е. Можеш да сереш в това нещо с месеци,
и все ще си мирише на люляк.
Защо не седнете, г-н Блейки?
Няма нужда да сядам.
Моля те. - Не, трябва да започнеш да обясняваш.
Мога ли първо да си взема кафето? - Може да излезеш оттам и да си го вземеш сам.
Моля те, просто седни.
Наех мазето ти, защото възнамерявам да бъда заключен в тази клетка,
за следващите 65 дни.
През това време ще имам нужда да ми носиш храната,
и да се грижиш за общото благо на околната среда.
Искаш да си затворен? - Да.
Какво, по дяволите? Не съм ти слуга, човече.
Какво... Това е странно.
Всъщност не е така. През цялата история,
е имало мъже, които са се изолирали от света.
Отивали на планински върхове и седели в пещери, медитирайки с месеци.
Бичували се и въздържали от секс.
Плати наем за мазето ми да...
Това е всичко, което правя. - Садо-мазо затвор?
Не, ти ме измами.
Не го направих. Ти не попита.
Знаеше колкото ти е необходимо, за да приемеш предложението ми.
Няма нищо лошо в това.
Не, излизаш оттам веднага. - Защо?
Глупав ли си или нещо такова?
Ако полицията дойде тук
и намери бял мъж заключен в мазето ми...
Те ще намерят мъж тук със сигурност.
Нека сключа сделка с теб.
Нека продължим по план, а след две седмици,
ако все още искаш да си тръгна, ще го направя.
Но ако се съгласиш да ме оставиш да остана...
Ще удвоя последното плащане в брой.
Какво планираш да правиш тук, човече?
Четене, мислене, може би писане.
Не можеш ли просто да отидеш в хотел?
В моя свят съм доста известен,
а и някои хора знаят, че съм важен за парите им.
Не искам никой да ме намери тук.
Това време е мое - собствено.
Да, добре.
Благодаря ти.
Можеш...
Можеш да използваш това, за да миеш чиниите си.
Ти си гений.
Г-н Блейки, мога ли да те обезпокоя,
като подадеш една от книгите ми?
Коя искаш?
Първи том на „Историята на цивилизацията“.
Изглеждате напрегнат, г-н Блейки.
Майка ми казваше, че няма нищо ново под слънцето.
Била е права.
Това тук е нещо ново.
Не е чак толкова лошо, нали?
Не аз съм заключен в ледено мазе.
Наречи го духовно пътешествие.
Наемаш стая и заключваш вратата.
Това е друго. - Просто се опитвам да дам пример.
Пример?
Никой не те познава тук долу, нали?
Опитвам се.
Добре, наслади се на духовното си пътешествие.
Помогни ми, безполезен негър.
Чарлз?
Кой ти позволи да излезеш от къщата, човече? - Да.
Млъкни.
Какво правиш тук?
Просто дарявам книги от мазето. - Кой си ти, и какво направи с Чарлз?
Кларънс каза, че те е видял на гарата.
Да. - Каза, че си имал шантав вид.
Мисля, че трябва да се махна оттук.
За добро. - Да напуснеш Саг Харбър?
Може би.
Не знам, объркващо е. - Братко, за какво трябва да си объркан?
Бил си в колеж, не вършиш никаква тежка работа.
Как е Бети?
Човече, това момиче ме кара да се чувствам зле.
Мисли да започна някакъв бизнес,
да създавам живот. За себе си, за нас.
Бети говори за това, че иска да се премести на юг.
Да изведе семейството си близо до Атланта,
и иска да отвори салон за красота с братовчедка си.
Не знам за преместването, но е хубаво, когато говори за нас.
Ще правим купон при Кларънс след няколко седмици.
Всички ще идват. Раелин ще готви.
Ще дойдеш, нали?
Какъв купон ще е без момчето ми?
Освен, ако не си напуснал дотогава.
Ще се опитам.
Нарцис ще идва.
И така? Човече?
Вижда нещо в теб. Просто ти не го виждаш.
Г-н Бенет? - Наричай ме Анистън.
Мисля, че отминахме формалностите.
Добре. Анистън.
Как ви се струва престоят?
Честно казано, не е това, което очаквах.
Странно е да си затворен тук долу.
Чудесно е за четене. Рисувам по спомени.
Няма усещане за минаване на дни, освен когато слизаш по тези стълби.
Не знам какво става по света.
Но знам за Ренесанса, сякаш се е случил тази сутрин.
Няма ли някой да го е грижа за теб?
Някой грижа ли го е за теб, Чарлз?
Всички понякога изчезваме, нали?
Ходим на работа или надолу по улицата за хляб.
Може да отнеме пет минути. Може да е за една нощ.
Понякога забравяш да се обадиш или се налага да останеш още един ден.
Понякога се влюбваш в някой друг или претърпяваш инцидент.
И един ден просто не се връщаш.
Хората са притеснени в началото.
Обаждат в полицията и болниците.
Губят съня си.
Някои хора са толкова близки с любимите си хора,
че умират без тях.
Но повечето от нас не го правят.
Повечето от нас се адаптират.
Хора умират всеки ден.
Ти не си мъртъв. Жив си.
Не си изгубен, ти си в дупка в земята
четейки книги и пърдейки царевични люспи.
Предавам се.
Какво кара един мъж да се заключва за забавление?
Това не е забавление.
Ако не е забавно, със сигурност е скъпо.
Парите отдавна спряха да ме интересуват.
Само хора, които са получили много, могат да говорят така.
И искрено се надявам,
че ти харесва да харчиш парите ми, Чарлз.
Сериозно го мисля.
Бил ли си някога в Африка? Защото имам...
Какво мислиш за това?
Откъде го взе?
Било е на семейството ми, преди време.
Просто се опитвам да разбера откъде е, и какво означава.
Мисля да ги продам. - Имаш ли джобно ножче?
Ей!
Не ми благодари.
Ще сляза след малко.
Чарлз! - Здравей.
Здравей! - Аз просто...
Просто си помислих да се отбия.
Това е страхотен костюм.
На баща ми е. - Обяснява рязването.
Той имаше много от тях, така че...
За работа?
Не, беше месар в Саутхемптън.
Така че, мисля, че ги е носил, за да се чувства добре.
Може би...
Може би го нося заради теб.
Добре изглеждаш.
Току-що направих кафе, искаш ли? - Да, разбира се, благодаря.
Всъщност мислех да ти се обадя днес.
Не съм спряла да чета дневниците, които взех от къщата ти.
Те са невероятни. История на истински хора.
Биха могли да заемат цяла стая в музей.
Изучавах тези маски, и...
... все едно ...
Все едно се опитват
да ми кажат нещо, което знам, но не знам какво.
Захар? - Не, благодаря.
Не съм научила много за тях, за съжаление.
Няма много описано в дневниците.
Пуснах някои справки... - Няма проблем, затова съм тук.
Мога ли да сложа... - Да, разбира се.
Благодаря. - Да разчистя...
И така, мислех си за това как майка ми,
винаги говореше, че семейството и хората ни,
никога не са били роби, нали?
Мислех, че е само приказка.
Но...
Това злато ли е?
Какво мислиш, че означава?
Не съм сигурна.
Мислиш ли, че...
Можем да получим още пари?
Имам предложение за теб.
Всички тези неща от мазето...
Семейство Блейки, сме единственото семейство
тук, от самото начало, нали?
Повечето хора не са като мен. Виж тези неща,
не са просто боклук, нали?
И така, какво ще стане, ако ти и аз,
станем партньори?
Взех си кола.
Разбира се, бих могъл да си взема и ван,
и тогава, бихме могли да ги разнасяме, и хората
да ги разглеждат, и да плащат за това.
Може би щеше да е по-добре, ако беше изхвърлил всичко.
Какво?
Защото, по този начин няма да превърнеш наследството си в стока.
Мислех, че ти...
Ще ти кажа, когато оценките приключат.
Благодаря ти, че се отби.
Извинете?
Занимаваш ли се с музикален бизнес?
Не, не.
Защо?
Приятелите ми си мислеха, че е така.
Аз не мислех така.
Аз съм Екстин.
Аз съм Анистън.
Анистън Бенет.
Аз съм в бизнеса с внос-износ.
Какво внасяте?
Каквото ви е необходимо.
Ще се върна след минута.
Чарлз.
Къде беше? - Проблем с колата.
Неприемливо.
Не можеш да ме оставиш цял ден без храна.
Не за това ти плащам. - Бях зает.
Човече, трябва да те изхвърля. Махай се оттук веднага.
Това е голяма сума, която вече си похарчил.
Знаеш ли какво?
Искам да се махнеш оттук, и ще ти се отплатя.
Няма нужда от караници. Всичко е наред.
Не.
Не, не всичко е наред.
Трябва да ми кажеш, защо се криеш тук, човече.
Трябва да съм тук. - Защо?
Защо? Спри да ме баламосваш.
Знам, че си някакъв престъпник.
Затова ли си тук? - Да.
Търсят ли те? - Не.
Кълна се.
Опитваш да се прикриеш по някакъв начин.
Но ако просто си тук долу и се криеш от закона,
и нахлуят през входната ми врата,
много бързо ще те измъкна оттук.
Чарлз, кълна се в твоя Бог, че никой,
е никакви поданици на държавата няма да дойдат тук да ме търсят.
И дори да бяха, лицемерите на техните пейки
никога нямаше да ме осъдят.
Какво бе, мислиш си, че си над закона?
Съвсем не, затова съм тук.
Просто ми кажи какво правиш.
Не е нужно да знаеш. Няма да помогне с нищо.
Следващия път, когато си с курва, може ли първо да се отбиеш тук?
Кажи й, че трябва да храниш куче.
Просто глупак, който си мисли, че е крал.
Лампата ми току-що изгоря.
Можеш ли да ми донесеш нова крушка по-късно?
И остави лампата включена, когато си тръгваш.
Можеш ли да си облечеш дрехи, моля?
Каквото пожелаеш.
Мислех си за маските ти.
Да?
Отдавна ли са във вашето семейство?
Накарах някой да ги проучва.
Смешно. - Как е смешно?
Тук съм, опитвайки се да размишлявам върху историята на човечеството,
във всички тези книги, а ти вярваш, че можеш да запазиш историята си
в дланта си.
Де да бе толкова лесно.
Не е толкова лесно. - Наистина не е.
Нищо на този свят не е свободно от всичко останало .
По дяволите. - Благодаря.
Искаш ли Аталия да ти донесе чиния?
Кой, аз?
Не, може да попречи на уискито.
Имаш ли нужда от нещо?
Отслабваш ли?
Влиза във форма за пътуването си.
Неговото какво?
Чарлз казва, че си тръгва за добро, човече.
Ще продадеш къщата?
Не мога да продам къщата на майка ми.
Разбира се, че можеш. - Не, не мога.
Къде да отида? - Навсякъде.
Аз питам, какво губиш? - Майната ти.
Ако ще оставаш, може би ти трябва приятелка.
Ожени се, имай деца.
Странно звучи от човека, който винаги ми напомня,
че не мога да се грижа за себе си.
Добре, значи ще тръгваш или оставаш?
Добре ли си, Чарлз?
Джон Патерсън.
Знаеш го, управителят на банката.
Той...
Той каза на всички, че аз...
... взех пари от чекмеджето си.
Какво, по дяволите?
Да. Аз го направих.
Взех парите и съм сигурен, че е казал на Уилсън Райдър,
и затова не получих работата.
Тогава се обадих на леля ми Праскова...
да видя дали може да помогне с ипотеката, отново.
Тя ме отряза.
Не е добре, човече. Съжалявам да го чуя, братко.
Права е, човече. Права е.
Предполагам, че през цялото време просто се преструвах,
че съм добър човек с лош късмет.
Но това не е вярно, нали?
Ако ще се опитваш да запазиш къщата, искаш ли помощ?
Може би само ипотеката?
Аз...
Ще се прибирам. - Добре.
Пих твърде много.
Кларънс?
Съжалявам, ако някога съм те наранил, човече.
Не беше от уискито, аз...
Просто ревнувах.
Най-накрая.
Въпреки това, ще трябва да те попитам отново
за моята крушка. - Млъкни.
Срокът изтича след два дни и после се махаш оттук.
Не искам допълнителни пари, така че можеш да ги задържиш.
Имахме сделка. - Промених си решението.
Значи си ограбил банка? - Мамка ти, промених си решението.
Не съм ти бил в тежест.
Не те искам тук.
Искаш ли да знаеш, защо всъщност съм тук?
Първата ми работа беше като счетоводител в Техеран.
Моите работодатели, за да изпитат лоялността ми, ме заведоха в килия,
където мъж беше държан в плен, и ми казаха да го убия.
Взех пистолета, който ми дадоха, и го застрелях в лявото око.
Застрелял си човек, само защото са ти казали?
Абсолютно.
Видях написаното на дъската. Така или иначе щяха да го убият.
И затова искаш да си тук?
Не искам да бъда. Трябва да бъда.
Защото си застрелял онзи човек.
Да, но това много малка част от всичко.
Защо точно тук?
Защо в моята къща?
Черен ли беше?
Значи ми казваш, че мръзнеш в мазето ми
защото си убил някаква чернилка, която никога не съм срещал?
Не ми се подигравай, Чарлз. - Това е шега.
Ти си пълен шегаджия.
Да предположим, че бях луд?
Да предположим, че мразя белите хора и реша да те измъчвам и убия.
Мъченията са тежка работа, Чарлз. Повечето мъже нямат издръжливостта.
Разбирам те сега. Виждам те.
Ти си просто някакъв луд бял мъж.
И ми писна да ме третираш,
като дресирана маймуна.
Ще се махаш оттук вдругиден.
Трябват ти парите.
Знаеш ли ти от какво имам нужда?
Знам, че си учил в гимназията Саг Харбър.
Баща ти почина през втората ти година в гимназията.
Приятели тогава и сега, са Кларънс Мейхю и Рики Уинклер.
Може би изобщо си бил никой, но поне бе футболна звезда в гимназията,
и това те доведе до средностатистически колеж, където издържа три години.
Здравето на майка ти се влоши и ти се прибра у дома
да се грижиш за нея, но тя почина в рамките на месеци.
Брат ти - Брент живееше с нея. Само той ти остана.
Подозирам, че е искал къщата, но ти не би му позволил това.
Работил си като касиер в "Харбър Юниън"
и си присвоил 433 долара от чекмеджето си.
Трудно е да си представим, че това е сума, за която си струва да загубиш работата и достойнството си.
Но съм благодарен, че беше нужно само толкова малко.
Разорен, без перспективи,
и над главата ти виси ипотека от 68 000 долара,
което може да те лиши от семейния дом.
Ето защо, предложих добра цена и принудих банката да започне процедура по възбрана.
Значи, ти си причината да се опитват да ми вземат къщата?
Да.
Достатъчно, човече.
Чарлз, не бъди глупав.
Луд си, човече. - Изгони ме,
и банката ще продължи с възбраната. - Не се страхувам от теб.
Хрумвало ли ти е, че пребиваването ми в тази клетка,
е просто моето физическо състояние?
Проблемът, който представям, не се променя нито навътре, нито навън.
Заплашваш ли ме?
Би ли ми дал първия том на „Александрийския квартет“?
Казваш, че наистина трябва да си тук?
Да видим колко сериозно го мислиш.
Тази вечер, ти си затворникът.
И аз съм шибаният надзирател, наистина.
Какво правиш?
Чарлз?
Не може да ме оставяш така на тъмно, боли ме.
Всичко сега е привилегия.
Храна, вода, книги
и светлина.
Ще ти задавам въпроси, а ти ще отговаряш.
Ако откажеш или не ми харесат отговорите ти,
ще бъде отнета привилегия.
С каква цел? - Защото искам.
Това са моите правила и аз ги управлявам.
Имаш едно право.
По всяко време можеш да поискаш освобождаване.
И след 96 часа ще отворя тази врата, и ще можеш да си тръгнеш.
Защо? - Защото това са моите правила,
а ти няма да бъдеш шеф.
Едно условие на играта. - Какво е то?
Задавам по един въпрос на всеки три, които ми задаваш,
и даваш дума, че ще отговаряш честно.
Защо си тук?
Не разбирам въпроса.
Защо смяташ, че трябва да си в килия в мазето ми?
Защо смяташ, че трябва да си в клетка?
Аз съм престъпник.
Какви закони си нарушил? - Не, мой ред е.
Какво? - Чарлз, ти си създал правилата.
Защо съм тук? Защо искам да съм тук?
Защо чувствам, че трябва да съм в клетка?
Присвои ли пари от "Харбър Юниън"?
Взех пари от чекмеджето си.
Американски гражданин ли си?
Да, такъв съм. - Тук ли си роден?
Да.
Осъждан ли си някога за престъпление? - Веднъж.
Защо ти си тук?
Баща ми почина, когато бях малък.
Братът на майка ми - Брент, дойде да остане
и в крайна сметка той се озова да живее тук.
Разболя се. Мама се разболя. Скоро след това,
се върна да се грижи за нея, но тя почина доста бързо.
После се грижих за Брент, но той се държеше здраво за живота
като пиявица на бебешко дупе.
Докато най-накрая умря...
Зациклих... Това е.
А сега съм тук долу и се грижа за теб.
Твой ред е.
Имаш ли шеф? - Вече не.
Убил ли си някого?
Не. - Край! Четири дни самота.
Защо? - Защото излъга.
Каза, че си убил онзи човек. - Не.
Убих го, застрелях го,
следвайки нареждания от законни представители на правителството.
Аз съм убиец, колкото и държавата да екзекутира осъден човек.
Адвокат ли сте, г-н Бенет? - Не. Мой ред е.
Убивал ли си някога, някого?
Не.
Трябва да тръгвам.
Както кажете, г-н Уордън.
Изхвърлях боклука...
И мислех да дойда, да видя дали си добре.
Добре ли си, Чарлз?
Благодаря, че дойде.
Никога не съм била тук преди.
И аз.
Исках да се извиня за онзи ден.
Не е нужно да правиш това. - Не, трябва, трябва.
Защото очевидно те разстроих и съжалявам.
Благодаря ти.
Честно, сърцето ми се къса, като виждам как продаваш история на семейството си,
но трябва да бъда професионалист,
и да получа най-добрия възможен резултат,
за техните вещи, което и ще направя. - Благодаря.
Магазинът ти е страхотен. - Благодаря.
Беше мястото на леля ми.
Не точно мечтата ми, но...
... ми помага да изплащам ипотеката, докато пиша книгата си.
За какво пишеш? - Афроамерикански текстил.
От и до 16-ти век.
Клечки или прибори? - Клечки, моля.
Да, клечки за хранене. - Благодаря.
Нарцис?
Мога ли да задам въпрос?
Разбира се.
Когато беше в колежа...
Учили ли са те някога за злото?
Не. Предимно за срещи с него. - Добре, няма значение.
Не, ще опитам да отговоря. - Да?
Имах един професор, който каза,
че цялото зло на света, са белите хора.
Само белите хора?
Тогава си мислех, че просто се опитва да ни впечатли.
Но, сега...
Какво се промени?
Оглеждам се повече.
Не мисля, че това е светът, в който живеем.
Какво ще кажеш, ако убия семейството ти,
и после кажа, че белият човек ме е накарал да го направя?
Бих казала, че ако злото е в храната, която ядеш,
и дрехите, които носиш, и езикът, който говориш,
то се превръща в теб.
Но можем да се борим. - Как?
С каквото можем.
Африка е историята на хората, които се изправят срещу чистото зло.
Но много от тези хора загубиха, нали?
Това е прекалено опростено. - Дали?
Така е. - Някой трябва да загуби.
Ако мислиш така, всички губим. - Точно така, всички губим.
Зареждаш колата с бензин, нали?
И си мислиш, че живееш лесен живот, докато някой някъде...
... страда и умира? - Кой поръча риба тон?
Хей?
Откъде идва горивото тук?
Чарлз.
Пусни ме!
Радвам се, че се върна.
Не сме приключили. - Впечатлен съм.
Имам следващ въпрос.
Добре. Да продължим.
Как спечели парите си?
Физически лица, корпорации, а понякога и правителства ми плащат
да получават, придобиват и възстановяват свойства, които са значими за тях.
Законни ли са тези транзакции?
Законността е хлъзгава.
Може би, но отговори или прекарай следващите четири дни на тъмно.
Нещата, които правя
се възприемат като незаконни от някои и като съдба за други.
Защо избра моята къща?
Притиска ти зъбките, откакто дойдох тук?
Това е труден въпрос, Чарлз, и има няколко отговора.
За съжаление, не мисля, че ще ти хареса някой от тях.
Първият, е древната
и неоспорима концепция за „негъра“.
Така те наричаме в тайните си моменти,
точно преди да раздадем заеми, награди и доживотни присъди.
Създадохме човешки мутанти и ги проклехме
с имена като „момче“ и „син“.
От огромни гениталии до мънички мозъци,
толкова често сме повтаряли проклятията, че повечето хора,
дори някои от вашите вярват, поне в част от лъжите.
Това е една от причините да бъда в затвора
от някой с черна кожа.
Но защо... - Ти?
Чарлз.
Ти си проклет пешеходец.
Защо избрах теб?
Ти беше всичко, от което имах нужда. Перфектният екземпляр.
Самотен чернокож мъж, когото никой няма да пропусне
с огромен дълг и достатъчно голямо мазе.
Идеален пример за провала, който допуснахме с вашата раса.
Ще се видим след четири дни.
Не се бяхме разбрали така!
Чарлз!
Здравей. - Здравей.
Не бях сигурна дали ще искаш да ме видиш след обяда ни.
Не, мисля, че и двамата...
И двамата се разстроихме, така че...
Добре, добре.
Чудесно, защото исках да те попитам за нещо.
И ако не събера смелост да го направя,
страхувам се, че никога няма да го направя и двамата ще съжаляваме.
Би ли се съгласил на спонсорство от музей?
Какво? - Афроамерикански музей.
Не съм наясно с цялата логистика, но мисля, че това е идеалното решение.
Ще използваме артефактите и моя магазин,
няколко дни в седмицата, ако са готови.
Но най-важното за теб,
е че ще таксуваме входа.
Още не са решили колко,
и няма да спечелиш толкова, колкото ако ги продадеш,
но по този начин бихме могли да ги задържим, и да спечелим малко пари.
Историята на вашето семейство трябва да бъде споделена.
Музей?
Чудя се какви тайни крие.
Джоджо?
Какво? - Това е Джоджо.
Това е името му - Джоджо.
Така го наричам.
Този тип, който изглежда като отрепка, е Ленард.
А това е Сингър,
Защото устата му беше извадена.
Затова го наричам Сингър.
Приятно ми е да се запозная с всички вас.
О, не, каквито и тайни да имат, няма да ги разкрият.
Така че, извинявай. - Предположих.
Защо това е толкова важно за теб, Нарцис?
Наистина съм любопитен.
Предполагам...
Искам да чувствам част от света.
Да знам истинското си място в него.
Не знам, мисля...
Може би, това би искала майка ми?
За къщата.
Радвам се, наистина.
Какво е това?
Лисица или нещо подобно...
Ужасно е. - Да, ще отида да го прогоня.
Аз...
Не можах да го намеря.
Става късно.
Добре.
Ще поговорим скоро?
Лека нощ.
Благодаря ти, Чарлз.
Дойде и моето време.
Дойдоха при мен в тъмното.
Спомних си ги всичките.
Нигерийският журналист.
Аз го спасих.
Но той се самоуби 18 месеца по-късно.
Йорданският мъж, когото измъчвах, заплаших да убия семейството му,
ако не беше предал другарите си.
Той също се самоуби.
И така, аз спазих думата си и убих жена му и сина му.
Спри.
Трябва да тръгваш. - Не мога да тръгна.
Веднъж мъж ми плати, да дам 9-месечно момиченце на кучето му.
Искаше да знае, дали истинската природа на кучето ще се прояви,
и ми плати голяма сума, за да го осъществя.
Гледал ли си някога как разкъсват дете?
Не ти вярвам.
Никой не би могъл да направи нещо подобно.
Кой? Той? Аз?
Тя, майката?
Тя имаше още 13 деца и всички гладуваха.
Продажбата на едно, означаваше оцеляване за останалите.
Купил си бебе? - Колко живота си спасил, Чарлз?
Спасил съм хиляди!
Не можеш да изчистиш тази смрад с църквата, нали?
Аз съм просто инструмент, Чарлз.
Цялата възможност на света съществува и без мен.
Това дете щеше да умре, така или иначе. Такъв е светът.
Не става въпрос за добро или зло, а просто за човечност.
Какви ги дрънкаш, по дяволите? - Не си слушал.
Във или извън тази клетка, с една-единствена дума,
мога да сложа край на живота ти. Съдбата е сила, а не избор.
Ти си дете, Чарлз.
Трябва да вярваш, че все още правиш детински неща, но не е така.
Ти си човек, който причинява болка на другите,
и просто трябва да признаеш, че ти харесва.
Съжалявам.
Моля те, моля те, недей. Остави ме тук долу, но не и в мрака.
Моля те, не още. Имам нужда от почивка.
Дай ми крушката, Чарлз.
Дай ми още няколко дни светлина.
Чарлз!
Казах на Рики, че ще бъдеш тук.
Не е ли красив?
Честито. - Идвам!
Вземи си питие.
Чарлз, човече!
Как си, братко?
Добре, добре.
Тя ти показа пръстена?
Направи го.
Поздравления.
Радвам се, че дойде. Добре ли си?
Да, искаш ли питие?
Добре съм. Почерпи се там.
Причината да намерим окървавената ръкавица беше просто случайно.
Нещастието на подсъдимия.
Очевидно, това е било неговото намерение в момента, в който е чул ударите.
Отзад се е опитвал да скрие неща или да намери място, където да ги скрие,
и неволно е изпуснал ръкавицата.
Ако знаеше, че е изпуснал ръкавицата,
очевидно никога нямаше да я открием.
Но не стана така.
Наистина изпусна ръкавицата, не умишлено, а случайно.
Чарлз.
Набий си задника, момче.
Чарлз?
Къде е този гаден, малък негър?
Толкова е грозен, че прилича повече на маймуна, отколкото на човек.
Чарлз!
Ела тук!
Чарлз!
Г-це Литълнек.
Знам, че майка ми правеше тези пайове
за теб и Частити понякога.
Ще трябва да влезеш и сам да й го дадеш.
Не се е променило много.
Прашно е, но все още живеем добре.
Частити? /Целомъдрие/
Виж какво ни донесе малкият Чарлз Блейки.
Това е любимият ти пай.
Приближи се, Чарлз. Тя не вижда надалеч.
Не е ли хубаво?
Не го ли разпознаваш?
Момчето на Валъри.
По-добре да я оставим да си почива.
Не е имала гости от три години.
Не!
Ще я уплашиш.
Дай ми ключа или ще те убия!
Тогава и двамата ще умрем тук долу.
Кажи ми кой си, или се връщаш в мрака.
Преструваш ли се, че още играем по правилата?
Отговори ми!
Добре. - Не, не, спри!
Чакай, питай ме, питай ме.
Анистън Бенет истинското ти име ли е? - Не прави това.
Истинското ли е? - Да.
Спри. - Твоето рождено име?
Не.
Какво е било?
Тамал Кносос.
Никога не съм познавал родителите си.
Майка ми се казваше Мария Кносос.
В акта ми за раждане пише, че е била гъркиня, неомъжена.
Баща ми бе посочен само като Тамал. Националността му беше турска.
Станах Тамал Кносос, защото майка ми почина,
преди да успее да ми даде име.
И баща ми го нямаше.
Когато пораснах,
сам се кръстих.
Дадох си сила.
Избрах Бенет, от британско семейство,
което дойде на „Мейфлауър“.
Техните потомци са водили индиански войни,
претендиращи за територии, по-големи от повечето щати.
Значи можеш да бъдеш всеки.
Не знаеш дали баща ти е бил турчин.
Може да е арабин, индиец, африканец.
Казвам се Анистън Бенет
и съм бял като слънцето.
Но можеш да си и негър.
Твой ред е.
Не искам да играя повече.
Разбра ли някога кой е бил баща ти?
Не ти ли е достатъчно?
Утре, моля те.
Искаш ли светлината да е подходяща за четене?
Благодаря ти.
Имаш ли нужда от нова книга? - Моля.
По твой избор.
Добре.
Това го четохме в гимназията. Чел ли си я преди?
Има голяма част за този град, човече.
Не е много.
Спомням си, има част от историята
където моряците седят на лодката
ядат печено китово месо, и...
... има акули във водата,
защото се хранят от трупа на кита.
Моряците не могат да се насладят на храната си, докато слушат звука
от акулите, които ядат, нали? И така, те довличат готвача,
чернокож мъж, на шега, от кухнята,
и му казват да отиде да заповяда на акулите да спрат да ядат.
И така, този готвач започва да проповядва на акулите,
проповядва, сякаш е на върха на планина,
за да накара акулите да спрат да ядат.
И им казва, че могат да бъдат ангели, ако само овладеят апетита си.
Може би готвачът,
е говорил сам със себе си.
Убих човек.
Оставих чичо ми да умре.
Останах го сам в тази къща.
Грижех се за мъж, когото мразех цял живот.
И така, спрях да отговарям, когато той ме викаше...
В крайна сметка тези викове се превърнаха във писъци.
А аз чаках.
Докато писъците не утихнаха.
Никога не съм казвал това на никого.
Така се озовах тук.
Ето как, и ти си проби път тук.
Мразиш ли ме, Чарлз?
Не повече, от гладното куче за храна.
Хайде, движи се!
Ема?
Скъпи Чарлз,
съжалявам, че пропуснах последните ни няколко дни заедно.
Знам, че все още имаш въпроси и за двама ни.
Но има отговори, които трябва да взема със себе си.
Когато дойдох при теб, не бях сигурен дали ще умра.
Отдавна искам да умра,
но първо трябваше да намеря отговори.
Надявах се да ги намеря сред книгите си,
но те ми се изплъзваха, докато ти не ме остави сам в тъмнината.
В мрака всички се върнаха при мен.
Всички неща, които съм правил.
Усещах миризмата на кръв в тъмнината,
и тогава разбирах, че трябва да умра тук долу.
Бях облекчен. Бях намерил отговора.
Гледайки те как се наслаждаваш на мрака, осъзнах, че подобно на теб,
аз съм дете на този свят.
Не сме чак толкова различни, Чарлз.
И двамата сме решения на тези, които са били преди нас.
Знам, че ме мразиш, че купих това дете,
и наистина си мислех да я спася, само за миг.
Затова тя дойде при мен в мрака.
Тя е тук с мен, точно сега.
След всичко, през което преминахме, всичко, което ми причини, на мен и чичо ти,
наистина ли мислиш, че би направил нещо различно?
Оставих писма на моите бизнес партньори,
двама приятели, както и съпругите и децата ми.
Изпрати ги, моля те,
за да могат малцината хора, които ме познават, да скърбят.
Има червено хапче сред вещите ми.
Бързо е и безболезнено.
Оставям го за теб, в случай, че това е последната ти спирка.
Може би накрая ще се опиташ да направиш нещо за себе си.
Може би просто ще останеш тук и ще изгниеш.
Можеш да го решиш и по двата начина.
Сбогом, Чарлз. И успех.
Превод и субтитри MDaemon®
МЪЖЪТ В МОЕТО МАЗЕ
©2025