1950 г. Над Високите балкански равнини
1500 м н.в.
Ръководител на полети: Чарли-Обой-Седем-Захар.
Сигналът за бедствие е потвърден. Преминете към нови координати.
- Отказ! Отказ! - Посока две-три-нула.
- Вектор две-три-нула. - Отказ! - Слизане три-нула-нула. - Не мога!
Остани на курса. Губим височина само с 15 метра на секунда.
Да минем първо този хребет, после ще мислим.
Може би има място за катастрофа с по-добри шансове.
По-удобно място за катастрофа?
Казах ви! Предупредих ви!
Мокър асфалт! Къса писта! Страничен вятър 25 възела! Мълния!
Вие ми попречихте да извърша правилна проверка на безопасността
въпреки основателните съмнения за саботаж.
Принудихте ме да излетя, после ме дразнехте и ми се подигравахте.
и ме тероризирахте, но аз успях да излетя все пак.
И сега, видно е, сме взривени от някой, който
отново опитва да ви убие, и накрая ще се разбием!
Ако оцелеем, ще ви докладвам в
Транс-европейските авиационни власти.
- Уволнен си. - Това пък какво е?
- Какво казахте? - Уволнен си! - Уволнен?! При аварийно приземяване...
Мейдей, мейдей, мейдей. Чарли-Обой-Седем-Захар.
Искане за незабавно разрешение.
Имам едно царевично поле и едно, което изглежда както соево поле.
Кое ще бъде по-меко?
Не мога да преценя.
Нямам значение. Ще бъда в царевицата.
В този момент, спасителните екипи се трудят да загасят горящите останки
от един злополучен двумоторен самолет,
в един, може би напразен опит да открият и
идентифицират останките на Анатол "Жаа-жа" Корда,
международен бизнесмен, новатор в областите на
оръжията и авиацията, един сред най-богатите мъже в Европа.
Това бе шестата регистрирана авиокатастрофа на Корда.
Преследван с години от обвинения в печалбарство,
укриване на данъци, ценови манипулации
и подкупи, Корда се специализирал в
посредничеството при тайни търговски споразумения.
Прякорът му в финансовите среди: г-н 5%.
Оставя след себе си десет деца - девет момчета и една дъщеря,
Лийзъл, послушница, както и три починали преди него съпруги.
Спорна фигура, някой ще оплакват смъртта му,
други, несъмнено, ще празнуват.
Кой е този човек?
Как да го разпознаем?
Има ли той изобщо самоличност?
Нека да разгледаме живота и делата му.
Роден бе от безскрупулен...
Бабо,
защо сме тук?
Не те познавам.
Капитане, какво точно е преживял г-н Корда в
последните секунди от живота му преди да изгори,
докато вие летяхте в пространството, привързани към седалката?
Със сигурност ужасяващо представяне на...
Всъщност, не. Той е все още жив.
Г-н Корда! Господине! - Добре съм.
Какво е това в ръката ви?
Не знам. Мисля, че това е непотребен орган.
Опитах да го върна вътре. Не е толкова лесно, както изглежда.
Корда е жив Магнатът се спасява от поредната катастрофа
"Ха! Все още пазя навика да оцелавам."
Председателят признава бюрократа от Балтимор.
Благодаря! Тема: Жаа-жа Корда, нашият единствен
общ враг който работи последователно
и без милост срещу интересите на всички
наши конкуриращи се нации.
Единственият въпрос в дневния ред, обединяващ ни.
Той измамва нашите банки. Той избягва нашите мита.
Претоварва съдилищата с измислени съдебни дела.
Той предизвиква както война, така и мир, в директен
конфликт с общата ни дипломатическа стратегия.
Новото начинание на субекта разчита основно на личен
капитал и значително надхвърля наличните му парични ресурси.
Нашата цел, с ваше одобрение:
да дестабилизираме, възпрепятстваме и блокираме
дейността на Корда по всякакъв възможен начин,
с възможност за прекратяване в случай на внезапната и вероятна смърт на субекта.
- Всички "за" ? - Да!
Дворецът Корда
Лийзъл, предполагам, че си чула за смъртта ми.
Репортажите бяха, меко казано, неточни.
Нека мина направо по същество.
Опредлих те за единствена наследничка на имуществото ми,
до което може да получиш достъп по-скоро, отколкото по-късно,
а също и временно за управител на делата ми
след настъпването на действителната ми смърт - на изпитателен срок.
- Защо? - Защо какво?
Защо „по-скоро, отколкото по-късно“, след като пак оцеля?
И защо съм единствената наследничка след като последно имаше осем синове.
- Девет синове. - Девет. Те какво?
- Те не са мои наследници. - Защо не?
- Имам си причини. - Които са?
- Причините ми? Не казвам.
Казвам, че не казва м.
Минаха шест години от последната ни среща.
Съжалявам. Съжалявам.
Прощавам ти. Умираш ли?
Благодаря. Не.
Но постоянно ме убиват - засега неуспешно.
Не мога да позволя враговете ми да спечелят от смъртта ми.
Това сега ми е приоритет №1.
Ако ме хванат, ти се захващаш с тях. Временно.
- Като прослушване? - Като пробен период.
Да бъда твоя дъщеря?
Да бъдеш единствена наследничка и управител на делата ми
след настъпването на реалната ми смърт.
Личният аспект, съгласен съм,
заслужава обсъждане, но сега имам много за
обясняване, и всичко е в тези кутии от обувки.
„Корда: Финикийска схема за суша и море“.
Това е най-важният ми проект в живота.
30 години работа.
Мога ли да се преместя? Там.
Къде точно? Там? Защо?
Казват, че си убил майка ми.
Какво? - Казват, че си убил майка ми.
Кой каза това? Кой каза това?
"Те." Просто се говори.
Трябваше да те питам. Затова се съгласих да дойда днес.
"Те" казват това? Е, това е... Прости ми,
знам, че си набожна.
Това, по дяволите, е лъжа. В живота си не съм убил нечия майка.
Добре. Нямам избор освен да ти повярвам.
Никога лично не съм убивал никого. Никога!
- Може би си поръчивал убийства. - Не ми приписвай думи.
Не, не съм и не бих.
Понякога съм наемал хора да вършат насилие… в далечното минало.
Това не ми доставя удоволствие.
Казват, че си убил всичките си съпруги.
Ще ги съдя за клевета, които и да са тия „те“!
Само да ми дадеш имената им.
Всъщност, аз много харесвах майка ти,
и никога не бих я убил при каквито и да било обстоятелства.
Аз не я познавах особено. Мислех, че дойде, защото те повиках.
Искам да стана монахиня.
Вече не, нали?
Братята ти са там.
Джаспър, Дейвид, Филип, Майкъл,
Хари, Джейми, Самуел, Стивън, Томас.
Здравейте, момчета. Те ще обядват ли с нас?
Разбира се, че не. Живеят в пансиона отсреща.
Нямам представа какво правят тук. Да не е събота? Може би затова.
Купих на Джаспър арбалет.
Пази си очите. Стреля много точно.
Разбираш, че това променя живота ти.
Слушай внимателно.
В тази кутия е идеята ми за язовира, който ще построим.
В тази кутия е идеята ми за канала, който копаем в момента.
В тази кутия е идеята ми за тунела, който вече прокопахме.
Мисля, че ги подостря. Трябваше да има вендуза.
В тази кутия е планът ми за събиране на работна ръка, която ще ни трябва.
С две думи - трябва ни робски труд. Но имаме достъп до такъв.
В тази кутия са преговорите ми с барони в
корабоплаване, минно дело и железници.
А в тези по-малки кутийки за чорапи са договорите ми с титани
на банкирането, имотите и черните пазари.
Извинете ме.
Здравей.
Да.
Вие не сте ми наследници!
Кой, дявол го взел, е това? Подслушва ни!
Аз съм новият учител.
А, разбира се. Добре дошъл.
Донесете детектора на лъжата.
Винаги държа учител на щат за свободните си промеждутъци.
Ще ни учи за насекоми и сродни теми.
Експерт е в областта. Ще дойдем след малко.
Това е моята дъщеря Лийзъл. Това е проф. ...?
Бьорн. Проф. Бьорн.
И тъй, всички кутии на този килим заедно представят план за
задвижване на търговията в потенциално богат, но сега спящ район.
И да задържим подходящи, но изключително ценни
5% от приходите за следващите 150 години.
Това е просто... лудост.
Да, признавам. Ако проработи, ще е чудо.
Обаче ще проработи.
Какво има в кутийката за ръкавици?
Това е дефицитът.
За това ще говорим по-късно.
Още не си подписала. - Казах ти -
давам обетите си в края на месеца. - Казах ти - за съжаление, не става.
Църквата може да предяви иск към семейния ни бизнес.
Можеш да си вярваш в Бог, ако желаеш.
- Гълъбите са там. - Не и за мен.
През деня хапвам само няколко корички хляб.
- А ти? - А? Аз ли?
Бих изял кон. Без проблем гълъб.
- Тогава, поканен си на обяд. - Благодаря ви, сър.
- Насочи пръст.
- Пълно име? - Бьорн Лунд. - Място на раждане? - Осло.
- Носиш ли папийонка? - Да.
- Бил ли си някога нает за индустриален шпионаж? - Не, не, не.
- Или като професионален наемен убиец? - За Бога, не.
Дайте му препеченото.
Вашите корички, госпожице Лийзл.
Мир вам, преподобна майко.
Пиша Ви със смущаващи вести.
Видя ли? Отровено е. - О, отровено е. - Защо почерня?
Баща ми ме посочи за временен наследник и потенциален бенефициент на своето
огромно състояние, натрупано, както знаете, чрез нечестиви дела.
А как ще бъдат компенсирани робите?
Мисля да получават малка надница.
Зависи от краля, всъщност. Не можем да се месим там.
Бог може да има мнение по въпроса.
В Библията той против робството ли е? - Аз съм против.
Каква тежест има клетвата на един мошеник?
В този район има ужасен глад.
- В тази кутия, имам предвид. - Знам. Това сме ние.
Този човек без приятели ме обърква.
- В какъв смисъл „това сте вие“? - Ние направихме това.
- Иначе бедност щеше да си е обичайната там, но
сега ние контролираме зърното.
Правим нашия ход - доставяме по нашите условия.
Боже мой. Това морално ли е? Грехота е. Да отиде в ада!
И все пак, предвиждам възможност да извърша, с Божията милост…
значими добри дела с огромните ресурси, които
той предлага да постави под мое разпореждане.
Запомни комбинацията. Не мога да ти кажа
къде е сейфът, ще го пише в завещанието ми.
Може би това дори е по-дълбокото му намерение.
- Откъде идва това? - От Мексико.
Не кактуса. Имам предвид тази безмилостна жестокост.
Ти не ме познаваш. Момчетата живеят отсреща.
В тази къща няма обич, доколкото виждам.
Бог отсъства. Защо?
С дълбоко нежелание напускам ордена и
копнея за часа, в който ще се върна в моята обител.
Не мисля, че вината е моя.
Това е самосбъдващо се пророчество, започнало още в детската стая.
Никой не ме е обичал, освен бавачката ми.
А нея я уволниха и я опозориха.
- Защо? - Превиши правомощията си. Трябваше да стане така.
И още нещо - бедните ми братя, неговите синове, братя,
жадуват и гладуват за сестринска обич.
Крилцата оставят миризма по пръстите ти, ако ги хванеш.
Някои миришат на лимон. Други - на шоколад. А някои - на урина.
Интересувате ли се от пеперуди?
Това истински въпрос ли е? Или играеш роля?
Интересувам се от добруването на всички живи същества.
Много добре. Много добре.
Какъв съвет можеш да дадеш на скромната си слугиня, на мен?
Между другото, тя беше убита.
Не самоубийство, въпреки официалната версия.
Мисля, че знам кой го направи,
но честно казано, опитвам се да стоя настрана.
Синът на баща ми… Подозирам, че той е убиецът.
- Синът на баща ти? - Тоест брат ти.
- Полубрат. - Чичо Нубар?
- Той е убиецът на майка ми? - Подозирам го.
Винаги сме се мразели, разбира се,
но все пак въртим бизнес заедно - чрез посредник, защото е много умен.
- "Не убивай." - Съгласен съм.
Ако това, което казваш, е истина - трябва да изправим този човек пред съда.
- Събудете нотариуса ми. - Да, сър.
Подпиши листа пред теб…
… и най-тържествено ти се заклевам в честта си, ще стоварим
жестоко възмездие върху този кръвожаден убиец - чичо ти Нубар.
- Тоест да го арестуваме? - Смятам, че да.
Все пак той е един от основните ни партньори.
Ще се помоля по този въпрос.
Бог ме е довел тук с определена цел.
Без роби. Без глад. Без общежитие.
Ти си на изпитателен срок.
Развалихме свещения ти обет, госпожице Лизел.
Една светска броеница ще пристигне от бижутера следобеда.
Надявам се да ти допадне.
P.S. Как ти е ревматизмът?
Моля се за здравето и утехата ти.
Джаспър.
Благослови ни и тези твои свети дарове, които сме ще приемем...
Какво е това? Не ги прави религиозни!
Вече го направих. Четем Битие.
...пред Тебе, в Твоето име. Амин. - Амин.
Защо някой би направил нещо, което не съм му наредил?
Тази супа от нашата обичайна кухня ли е?
Струва ми се по-вкусна. - Наистина е по-вкусна.
Аз имам френски готвач. Твоят е белгиец.
Какво? Какво, какво?
От какво се страхувате? - Няма страшно. Те ядат само
червеи и щурци и понякога - своите партньори.
Вие мъже ли сте или сте мишки?
Трябва да бъдете лъвове!
Без буболечки на масата. - Извинявам се. Разбира се.
Да, сър? Охлювите са добри.
Благодаря, сър. - Наистина са добри. Също така, той хареса супата ви.
Вечеряше ли с баща си когато беше малък?
Не. Ново правило.
От днес нататък всеки от вас има право на максимум двама удобрени приятели.
Ще съставим списък.
Никой, извън списъка, няма да бъде допуснат в имота по което и да е време.
Освен това, нов девиз:
"Счупи се, но не се огъвай."
Не знаех, че живееш в гето.
Поправи теча.
Никога не купувай добри картини. Купувай шедьоври.
Защо осиновяваш деца... в тази лудост?
Играя на вероятности.
Разбира се, имам си моите момчета, но осиновените може да се окажат по-добри.
Този тук може да е по-умен и от Айнщайн, знае ли човек.
Това е сплескващ нит,
вероятно най-ефективното механично средство, измислено с цел
трайно свързване на две греди, пръти, колони или стълбове.
То е основата на съвременното строително инженерство,
макар че се използва още от Бронзовата епоха.
Редовна цена: десет за пет цента.
Нитове - 310.2... Нитове - 620,2... Нитове - 755,5... Нитове - 900.5...
Събуди се. Новият самолет е на пистата. Тръгваме за десет минути.
- Какво? - Ставай! - Чакай!
Защо? Къде отиваме?
- Ще ти кажа в самолета. - Кажи ми сега.
Ще ти кажа в колата. - Кажи ми сега! - Подчини ми се!
- Връщам се да спя. - Това е саботаж! Виж!
През последните 50 години пазарната стойност на сплескващите нитове
се е покачвала спокойно и равномерно, от три и една четвърт
до 27 и половина янки-долара за бъчва-кег.
Снощи цената на нитовете скочи до 900.
- Какво означава това? За нас? - Че избухва дефицит.
Паническо изкупуване на болтове, шипове и натрошен чакъл също.
Въобще, всякакъв вид строителни материали в целия западен Близък изток.
Враговете ми манипулират пазарите, които ние манипулирахме.
Кои са те?
Подпалвачи. Наех ги да запалят къщата, ако се наложи, с цел застраховката.
Сега само правят оценка.
- Това не е моят куфар. - Купих ти нов.
Старият не е подходящ за това пътуване.
Прилича на кошница за пикник.
Днес, тази вечер и утре се срещаме с всеки титан
от всяка кутия за обувки и се преструваме, че сме съгласни с
това, с което вече се съгласихме, а всъщност не сме. Не можем.
Някой трябва да покрие дефицита. - Колко е голям той?
Дефицита? Не е толкова просто.
Отчасти е дефицит във финансирането спрямо целите ни прогнозни приходи, но
по-опасното е, че е липсващо парче от пай, прекалено голям за тавичката.
Имам предвид - сумата.
Всичко, което имаме. Цялостното ни богатство плюс още малко.
Събудете учителя.
Принц Фарук и Консорциумът Сакраменто
Нитовете политат/ Дефицитът е огромен/ Саботажът е успешен
Първоначалните контрамерки дадоха изключително ефективни резултати.
Субектът провежда отчаяна кампания от тайни посещения на обекти.
Пресича региона напряко, за да се срещне с всеки
основен партньор, в опит да предоговори условията на
договорните споразумения и да спаси предприятието преди
официалната церемония по подписване в края на месеца.
Също така, нов медицински доклад показва, че субектът може
да страда от травма вследствие на тъп удар по главата.
- Това винтове ли са или болтове? - Възможно и двете.
Вероятно натрупани през няколко инцидента.
- Какво има в щайгата с плодовете? - Не я пипай. Крехко е.
- Какво е? - Това ли? Чупливо е. Не барай щайгата!
Но какво има вътре?
Просто... Ръчни гранати. Доволна ли си?
Сега можеш ли вече да си внимателна около нея?
Защо пътуваме с цяла кутия ръчни гранати?
Имам излишни, доста.
За мен, в момента, гранатата е по-евтина от куршум.
Използваш ли ги?
Това не е важното.
Посочи с пръст.
Засега ще бъдеш мой административен секретар.
Последният, както знаеш, беше разкъсан на две.
В онази раница, за която отговаряш,
е цялата ми налична валута в момента.
Дръж я винаги при себе си и не я губи.
- Ще направя каквото мога. Велики Скот! Виж това.
Забележително е как се държи при тази скорост на въздуха!
- Как изобщо се държи при тази скорост? - Да направим урок или да си говорим?
Предполагам знаеш за тарзалните сегменти - миниатюрни власинки с ноктоподобна
форма, които се захващат за микроскопични неравности по иначе гладка повърхност.
А водното конче има и малки възглавнички...
- Задръж тази мисъл. - ...наричани пулвили.
Кога се изповядва за последно?
- Мисля, че бях на 14. - О, Боже. Вярваш ли още в Бог?
- За съжаление, не. - Атеист ли си?
- Аз съм учен. - Тоест, атеист.
- Целомъдрен ли си? - Не особено.
Това важно ли е?
Всъщност, в действителност не знам.
А ти самата много ли си... чиста?
Очевидно. Как можеш да ме питаш за нещо такова? Виж ме.
Това нямаше да има никакво значение, дори и да беше най-евтиното момиче
в най-мръсния бардак в най-смотания квартал...
...на тази въртяща се топка, нищо не
би могло да отнеме от прелестта ти.
- Благодаря. - Моля. Говоря от сърце.
- Аз съм бохем. - Мислех, че си роден в Осло.
- Не буквално бохем. Всъщност, бил съм само в един бордей.
Оставах безразличен.
Започваме снижаване.
Пригответе си документите, за да не бавите графика.
Паспорти?
Къде е твоят?
Аз нямам паспорт.
Нормалните хора искат основните човешки права, които
идват с гражданството, на която и да е суверенна държава.
Аз не. Юридическият ми адрес е колиба в Португалия.
Официалното ми местожителство е хижа на Черно море.
Местожителството ми е къщичка на ръба на скала
с изглед към субсахарската джунгла, достъпна само по козя пътека.
Аз не живея никъде. Аз не съм гражданин изобщо.
Аз не ми трябват човешки права.
- Какво беше това? - Мисля, че бе... нищо.
Същият звук чух и миналия път преди самолетът да избухне
но този път не избухна.
Така че няма за какво да се тревожим.
Аз лично се чувствам напълно в безопасност.
Горна независима Финикия
Чака те дълго пътуване, нали?
Трябва да намериш подходящо място да го заровиш.
Между другото, никога не съм губил интерес към теб.
Винаги съм следил напредъка ти с голям интерес.
- Следях как? - Бьорн!
- Къде е раницата? - В колата.
Как си ме следил?
Ами, обикновено имах разни агенти, които наблюдаваха дейността ти,
бележниците, медицинските ти досиета, личната ти кореспонденция и т.н.
Шпионирал си ме през целия ми живот?!
Не се нарича шпиониране, когато си родител.
Нарича се грижа. Или поне интерес.
Ето го принца.
Всъщност това са други хора.
Мисля, че са убийци.
Шофьоре, вземи ръчните гранати!
Шофьор!
Въоръжила си се. Браво на теб!
О, не. Убийците застреляха шофьора ти.
Обещавам да компенсирам семейството му от името на краля,
който съжалява за присъствието на дяволски разбойници.
Мисля, че разпознах асасина.
Може би е работил за мен някога.
- Кой е това? - Дъщеря ми Лийзъл. - Как сте, Ваше Височество?
О, но тя е невеста на Христа. Колко жалко.
- Обръщаъте се направо към мен. - Простете… Вие сте невероятна.
Простреляли са го право в сърцето.
- Шофьора, имам предвид. - Горкият!
- Не е страдал. - Смятам, че е страдал.
Скромен дар от името на народа на баща ми
за вашите заслуги към общото благо.
Още един нож! И тя има един, под расото. Покажи му го.
- Свети Боже! - Купих го от летището.
- Вземете си ръчна граната. - Много сте любезни!
Колко сигурни сме в тунела на този етап от строежа?
Сто процента! Не се тревожи от тази вибрация.
- Госпожице Лийзл... - Дръжте се за ръката ми?
... щях да предложа същото.
Благодаря ви и на двама ви.
Тунелът е много добър. Аз лично се чувствам напълно в безопасност.
Да, но ти си свикнал да оцелявате. Стой!
Прощавайте.
Точно навреме.
Това не е документът, който се разбрахме да подпишем.
- Какво? Разбира се, че е той. - Манипулирали сте нещо по него!
Сделката вече е уредена. Срещата е формална,
просто за да свържем недовършени точки.
Формалност. - Вече не.
Вземете си граната.
Манипулира ли го? - Малко.
- Лъжец! Как смееш?! - Какво, по дяволите, ти хрумна…
Не е моя вината! Проклет лъжец!
Някой трябва да запълни дефицита. Някой друг.
Ще го върна, както си беше.
Оттегляме се.
Нашата богата хазна силно се изчерпи при прокопаването на този впечатляващ…
- Това не е наш проблем. - Сега е негов… и ваш.
Довиждане.
Стойте!
Нека го уредим, както направихме в Колорадо при спора за Форт Джънкшън.
Двама срещу двама. До пет точки.
Това ни поставя в ужасяващо неизгодна позиция.
Никога през живота си не съм играл тази игра. Дори не знам правилата.
Да, аутсайдери сме. Но шансовете ни ми харесват.
Баскетболът, между другото, е тяхната най-голяма сила.
Но и най-голямата им слабост.
- Две бири, моля. - Не и за мен.
Никога не съм вкусвала алкохол през живота си, освен причастие.
Това не е твърд алкохол, това е...
Във всеки случай, в горещ ден, в тъмен тунел, бирата е чудесна.
- Трябва да я опиташ. - Добре. Две бири.
- Обявавай! - Ези.
Ези.
Едно на нула.
Добър опит.
Класически бекхенд в подкошието.
- Моля?! - Не съм казал нищо.
Чухте ли какво ми каза току-що господин Рейгън?
Когато спомена майка ми, той визираше суверенната
кралица на десет милиона предани поданици.
Не е казал нищо за суверенната кралица.
Не го слушай. Опитва се да те разконцентрира.
Играй, Фарук, ако мога да те наричам така, Ваше Височество.
Аз не знам как се играе тази игра. Напълно чужда ми е.
- Добър си. - Не съм добър!
- Две на нула. - Това брои ли се?
Не, не се брои, но никога не съм го виждал да се прави.
Трябва да дриблираш, когато се движиш.
Това е правило, което трябваше да спомена преди.
Колко добре го познавате?
- Кого? - Анатол Кордин. Жа-жа. Баща ти.
- Не много. Главно по име. - Ясно.
Каква е тогава целта ти тук?
- Целта ми? - Ако изобщо имаш такава.
Бих казала, че
искам да ми се докаже. И аз на него също.
- Любопитствам ли прекалено? - Любопитстваш ли?
Може би. 50 на 50.
Половината от интерес, половината от загриженост за бъдещето ти.
Изстрел с двойно отскачане назад.
- Какво е това? - Чудя се. - Да падаш към земята в пламъци.
- Колко пъти? - Шест, до сега. - Уф.
- Спортсменство, джентълмени. - Част от играта е. Нищо лично.
Уцели го този път, глупако.
Можеш ли да си представиш да се влюбиш в мъж като мен? Хипотетично.
Пиян си. От три бири.
Мисля, че го питам сериозно.
Монахините не се занимават с романтични връзки.
- А, така ли? - Дават обет. - Тогава престани да флиртуваш с принца!
Освен това мислех, че вече не си монахиня.
Ти си бизнес дама.
Това ли е представление?
Пита ме това и преди! Не знам за какво говориш.
Изстрел на сляпо с лява ръка през рамо.
Беше най-лошата самолетна катастрофа, която съм преживявал.
Мисля, че всъщност умрях
за около минута и половина.
Сега си спомням.
- Какво става? - Не знам.
Отказахме ли се?
Просто, сър Жа-жа, както казваш, играй си играта.
Всъщност не ме бива в спорта.
По-скоро се интересувам от градинарство.
Враговете ми са навсякъде.
Искам дъщеря ми да дойде при мен.
Тя пие бира в ресторант-вагона с твоя административен секретар.
Доведи монахинята.
Той всъщност е преподавател.
По насекоми и сродни теми.
Извинявам се за лошите обноски.
- Бирите бяха прекалено силни. - Тихо.
Присъствах на раждането ти.
Акушерката беше сбръчкана стара вещица.
Аз прерязах пъпната връв градински ножици, мое изобретение.
Много обичах майка ти и никога не бих я убил при каквито и да било обстоятелства.
- Как стана толкова религиозна? - Живият ми родител ме
изпрати да живея в манастир на пет годишна възраст.
Да те държат далеч от момчетата. Не очаквах да ти промият мозъка.
Ти беше единственото дете, на което наистина исках да бъда истински баща,
но не беше възможно.
Кръстена си на баба ми.
Тя не ме позна.
- Това обичайно ли е за него? - По мои наблюдения - въобще не.
Обикновено бих казал, че е най-хитрият и най-изобретателният бизнесмен на света.
Още един последен удар. От края на релсите.
Ако Фарук успее, сделката продължава според първоначалния договор,
преди аз да го променя, но ти покриваш десет процента от дефицита,
а аз давам най-честното си обещание...
- Пропусни го. - Аз? - Ти.
- Ако пропусне, в тази чанта има половин милион швейцарски франка.
Стават твои. - Чантата.
Добре, Фарук, ако мога така да те наричам, Ваше Височество.
Хвърляй!
Приемливо ли е да изстрелям топката по този начин?
Познаваме майка ти.
Един момент.
Отче наш, дай ни късмет и благополучие в
бащините ни бизнес дела със Сакраменто...
Добри ми съпруже...
...каква почит е това?
Пари.
Тя не ти е дъщеря.
Имаш моите очи.
Не ти ли го казват хората?
Никога не са ми казвали, че приличам на някого.
Мисля, че го виждам.
Само че твоите не са сини. Какво е това?
Не знам. Иди виж.
И той има като моите очи. Чичо Нубар.
Той не е човек.
Той е библейски зъл.
За какво точно се помоли, че
принц Фарук да направи този невъзможен удар?
Дори като атеист, без Божията воля щеше да пропусне с километри.
Не е вещерство. Точните думи, не ги помня, те не са важни.
Важна е искреността на твоята отдаденост.
- Това е всичко. - Какво е?
- Не, това е всичко. - Какво?
Това е.
- Пилотът казва, че ви търсят по телефона на самолета.
- Кой е? - Някой си г-н Саварен-Монтраше.
Боб от Марсилия
Здравей, Робер. Ало, ало...
Здравей, Робер!
Да, всичко върви добре.
Тунелът? Перфектен е.
Да, братята се съгласиха да покрият дафициата. Да, целия.
Всички са възхитени. До довечера.
Прегръдки и целувки.
Каза на Боб, че консорциумът се е съгласил да покрие дефицита?
- Не. - „Цялата“, каза. Говоря френски, разбира се. Пак правиш номера.
Добре, да, но аз прилагам стратегия. Слушайте внимателно.
Това трябва ли да е тук? Беше под количката с обяда.
- О, Боже. - Колко часа показва?
18 минути.
Перфектно. Кацаме след десет.
Аз лично се чувствам в безопасност.
Боб от Марсилия
Корабът акостира при прилив.
Срещата е в полунощ. Да вземем ли две таксита? Две таксита.
Междувременно уредих лека вечеря.
Заповядайте - ръчна граната. Много сте любезен.
Мога ли да ви предложа шампанско с ликьор?
Не, благодаря. Никога през живота си не съм пила твърд алкохол, само бира и причастие.
Това не се брои за твърд алкохол.
Това е вкусна смес с череши и бучка захар.
Добре, две шампански с ликьор.
Познавах майка ти.
Разпознавам почерка ти.
Това си ти.
Очевидно консорциумът от Сакраменто е отказал да покрие дефицита
и ти се опитваш тайно да ме изнудваш, за да спасиш сделката.
Всъщност това си е направо рекет. Много е грубо. Манипулирал си го.
Това е абсурдно. Напълно измислено.
Откъде ти идват такива подозрения? Много френско е.
Как ще знаем, че ще получиш анонимно писмо по средата на...
Нищо, което кажеш, няма да ме убеди.
Напълно и непоколебимо съм сигурен, че
ти си отговорен за това „анонимно“ писмо.
Ако го отречеш още веднъж, те изхвърлям.
- Това заплаха ли беше?! - Някой трябва да покрие дефицита!
- Саботаж е! Нитовете! - Не е моя вината!
Някой манипулира пазарите...
Впрочем, за почерка - грешиш. Бьорн го пренаписа.
Защо каза това?! Току-що призна всичко, а ни накара да се закълнем, че никога
няма да издадем измамата ти до края на живота си, дори да ни измъчват.
Това ли ти е стратегия? - Той не се поддаде.
Покриха десет процента, плюс от Фарук още пет.
Какво стана с теб? Твърде много самолетни катастрофи, мисля.
Оттеглям се. Едно такси.
Ще го върна както беше. Съгласяваме се с теб.
- Твърде късно е. - Не, не. Ще го променя обратно. Приемаме твоята позиция.
- Все пак е късно. - Не, не, не.
Ще го върна. Приемаме твоята позиция.
Какво беше това?
Това е обир.
Джънгъл-отряд на Интерконтиненталния радикален корпус за свобода.
Всички пари, бижута и часовници - в торбите. Моля!
Имат повече пушки! - Кои са тези?
Не ги знам тези. Сигурно са от друг град.
Средствата от тази операция ще отидат не само за
административната дейност на нашата организация,
но и за сираци и вдовици, за незрящи, болни, ранени, за фермери, учители
и за изграждането на санитарни канализационни системи.
Защо стреля по тавана ми?! Да обира клиентите и да си тръгва!
- Бьорн, вземи ръчните гранати. - Не.
Нито стотинка от събраните средства няма да бъде пропиляна.
Брошурите обясняват програмата ни.
Това е прекалено.
Защо стреляте по тавана ми?
Това е обир в името на Джунгъл-отряда на...
Знам. Разбрах това. Питам за тавана ми.
Вие идиоти унищожавате великолепен нощен клуб.
Вземете плячката и се махайте!
Нека се разберем.
Той пое куршум вместо мен.
- Аз поех куршум за теб. - Съзнавам това.
Видях го с очите си. Къде е раната?
Тук, откъдето блика кръвта. - Добре.
О, не е чак толкова зле, всъщност.
Мисля, че дипломатическите ти документи го забавиха.
Извинете ни за това ненужно насилие.
- По теб ли стреляха?! - По мен стреляха,
но баща ти направи нещо героично, предполагам.
Трябваше аз да съм на негово място.
Извади го!
- Аз ли? - Давай!
Задръж го. Това е този, който не улучи теб.
Радвам се.
Срещата е в полунощ. Още ли се оттегляш?
Как мога сега?
Две такси.
Не споменавай нищо... на Марти за дефицита.
Преструвай се, че работата ни е да изграждаме доверие и да го заздравяваме.
- Бьорн! - Хм? - Къде е раницата?
О, не биваше да я оставям в таксито.
Алергични към прахообразни инсектициди? - Разбира се, че не.
Носите ли огнестрелни или други оръжия? - Аз си нося кама.
Може ли да попитам защо качихте ръчните гранати на борда?
Мисля, че е подарък. Има още.
Трябва ли ми кръвопреливане?
Хей! Влизай! Радвам се да те видя. Влизай. Как си, човече?
Влизай. Хей! Хей. Влизай.
Бях прострелян, но дипломатическите ми документи забавиха куршума.
Това е дъщеря ми Лийзъл. - Нуждаеш ли се от кръвопреливане?
Аз съм 0 отрицателна, универсален дарител, ако това търсиш.
- Кой го простреля? - Терорист отдругаде. - Ти стреля ли обратно? - Още не.
Това е професор Бьорн, административния ми секретар.
Добре дошъл. Чувствай се като у дома си. Седнете.
Ти седни там, ти - там, ти седни тук, аз - тук.
Не ме карай да покривам дефицита, човече. Знам за нитовете.
Разбира се, че не. Това е само символична среща. Формалност.
Дай ми геврек. - Разбира се. - Вземи си ръчна граната. - Много си мил.
- По дяволите! - О, боже!
Събудих се посред нощ от суматоха долу.
Викане, тряскане, чупене на стъкла.
Вик като на котка, затворена в шкаф.
Станах и се измъкнах през капандурата в горната кухня.
Нощем ме заключваха.
Пързулнах се по спираловидните перила.
Дедсток не ме видя, тогавашният под-иконом.
Минах през дългата галерия на предната стая,
с Бън-Бън в едната ръка и Мауси в другата.
Часовникът на дядо удари 3:00.
Вратата се отвори и баща ми излезе на светло.
Беше облечен в бяла пижама и бял халат.
Лицето му беше цялото в резки от самолетна катастрофа, както винаги.
Косата му беше разчорлена.
„Лягай!“, каза ти.
„Къде е мама?“, казах аз.
„Спи“, каза ти.
Но това не беше вярно. Тя бе там.
Стоеше като отражение в огледалото на вратата зад теб, в дъното на стаята.
Беше с ръкавици и палто. Блузата ѝ беше разкопчана.
Гърдите ѝ - голи.
„Майка ти вече няма да живее с нас“, каза ти.
„Лягай.“
Отстъпвах до стълбите, а после се затичах.
През пролетта ме изпратиха надалеч... - Възражение, ваше благородие!
Това е толкова изкривена версия на историята.
Разказана от гледна точка на дете,
което е простимо, но и побъркващо.
Никога повече не я видях.
Аз не съм на подсъдимата скамейка, нали?
Ще призная нещо ужасно, което може никога да не ми простиш.
Иди си почини, друже.
Причината да знам кой уби майка ти, което не съм сторил аз
е, че направих нещо друго, което може би доведе до това.
Майка ти не беше монахиня като теб.
Имаше любовници.
Един... Един от тях беше чичо ти Нубар.
Бях дълбоко оскърбен от тази обида, въпреки собствените си изневери,
и го подлъгах, не със собствен почерк,
че майка ти го мами зад гърба му
с моя административен секретар по онова време.
Резултатът: той ги уби и двамата, мисля.
Ти обичаше ли я?
Бях много привързан към нея. Не.
Трябва да го изправим пред съда, тоест да го арестуваме, ако това е вярно.
Кълна се в най-тържествената си чест… - Недей!
Извинявам се.
Прощавам ти.
Просто тъй? Това беше моето признание за нещо ужасно.
Излъгах отровно и майка ти е мъртва.
Винаги съм очаквала най-лошото от теб.
Прощавам ти. Научени сме да прощаваме.
Вече не можем да се придържаме към точните условия, които се съгласихме да признаем.
Този документ описва нашето преработено предложение.
Стига толкова кръв, друже.
- Как смееш?! - Как смееш ти?! - Лъжец! - Някой да ми помогне, веднага!
Как имаш наглостта и куража да си мислиш, че ще се измъкнеш от всичко, по дяволите?!
- Това е саботаж! - Не е моя вината! - Знам за нитове!
- Казах ти! - Нитовете са.
Принц Фарук и баща му покриха пет процента.
Братята от Сакраменто - 10. Боб от Марсилия се съгласи на 15.
Ти си най-богатият - двайсет и пет. - Защо бих направил това?
Имаме безупречен, юридически обвързващ договор.
- Не, аз казах 12,5. - 15, защото поех куршум вмсето теб.
Защо ли... Защото, ако не го направиш - аз отказвам да върна шплента обратно.
Истинска ръчна граната.
Това е страхотна схема, която, ако сработи, ще е от полза за всички
ни поколения напред, и ние имаме честта да ви благодарим за участието.
Лийзл, излизай. - Няма да напусна стаята, за да се самовзривиш като бизнес стратегия.
Попита ме за стратегията ми. Това е моята стратегия.
Ще проработи ли? - Не и ако дъщеря ми е в обсега на осколките.
- Лийзл, излизай. - По-добре излезте. - Ти излез!
А защо да не кажа "да" сега и после да те предам? Ти ме заплашваш с граната.
Доверявам ти се.
Мисля, и аз ти се доверявам в отговор.
Не че ще казваш истината или ще държиш на думата си, очевидно,
но предполагам, че съм развълнуван от това абсурдно представление.
Ще се включа, човече. 20 процента.
Сериозно компрометирайки шансовете си за печалба във вече силно рисково начинание,
само за да те гледам как дирижираш гранде финалето.
Благодаря за кръвта.
Моля.
Братовчедката Хилда и утопиченият аванпост
Прихванато съобщение от обекта по време на придвижване предполага
възможно стратегическо сливане с Къща Сусман-Корда.
Също така, криптирано съобщение от подставено лице гласи:
Ресурсите на обекта продължават да намаляват, докато
партньорите стават все по-скептични и объркани.
Обектът многократно предава значителни парични суми
директно в личното владение на агента.
Опитах да ги загубя. Обаче агентът няма сърце
нито да ги открадне, нито да ги унищожи.
Твърде жестоко е в тези обстоятелства. Ще обсъдя с него този въпрос.
Освен това: Обектът е назначил дъщеря си за свой официален наследник.
Понастоящем монахиня. Надявам се не за дълго.
Трябва ли да коленича?
Единственото условие, което поставям, е: нашият брак, по закон,
трябва да бъде изцяло романтичен съюз.
Задължен съм да запазя дъщеря си като единствена наследница на имуществото ми.
Баща ми и неговият баща, искам да кажа - дядо ти, почти се убиха.
- Може би знаеш това. А? - Не. Нова съм в семейството.
Най-добри приятели, каквото и да значи това в техния случай.
Влязоха в общ бизнес. Създадоха много ефективен отровен газ.
Убиха десетки хиляди войници. Спечелиха десетки милиони долари.
Един ден, в лабораторията им, разгорещен спор прерасна в юмручен бой.
Нападнаха се с летални дози от експериментална нова
версия на аерозола им за военна употреба,
който, за щастие, се оказа по-малко ефективен от оригиналното съединение.
И двамата оцеляха, но това бе краят на партньорството им.
Попитах баща си, 40 години по-късно, почти на смъртното му легло,
все още страдащ от леки невралгични ефекти от инцидента:
"За какво бе спорът?"
Знаеш ли какво каза?
„Кой кой може да пребори, предполагам. Или кой кого.“
Може би това е източникът на повечето ни проблеми на тази пуста земя.
Кой кой може да пребори. Или кой кого, предполагам.
„Ако нещо застане на пътя ти, сплескай го.“
Това беше съветът на баща ми, преди да ме извади от завещанието си.
Пожела да бъде мумифициран и погребан в пирамида.
Купихме земята, направихме проектите, но така и не я построихме.
Вместо това го кремирахме.
Нищо не можеше да направи по въпроса.
- Това имитация ли е? - Разбира се.
Заместител на истински, който не мога да си позволя в момента.
Ако искаш да ми дадеш авансово... - Няма да плащам за нищо.
Одобрявам 150-годишен наем на имота и водните права.
Може би бих обмислила кратък брак с теб като преживяване, като
глава в книга, в зависимост от съвета на моя данъчен адвокат,
но няма да ти помагам да покриеш дефицита.
Против е на интересите на моя утопичен аванпост.
Не те моля, умолявам те - като любим втори братовчед.
Не.
Аз не ви питам, аз ви моля, като ваш любим втори братовчед.
Не.
Подчини ми се.
Защо?
Ако се омъжи за мен, май няма да можем да я задължим да покрива дефицита.
Зависи от юрисдикцията, в която се проведе сватбата.
Вярваш ли на официалното заключение, че майка ми се е самоубила?
- Не. - Тогава кой я уби, според теб?
Знам само какво се говори.
Дали чичо ми ми е баща?
Спешна заповед
Дойде дипломатическата поща.
Отвори я.
Списък на съдържанието: 1. Чисти чорапи, десет чифта.
2. Книга.
„Бълхите на Америка“, от Карлсен и Фойт.
3. Финансови отчети за преглед.
4. Сметки за плащане.
5. Спешна заповед. Спешна.
6. Чисти носни кърпички. Кутия. - Върни се на точка пет.
- А, да. Изглежда важно. - Донеси ми го.
Пак саботаж.
Дай това на пилота. Нов полетен план.
- Къде отиваме? - У дома.
Парламентарно решение току-що мина, насочено конкретно срещу мен.
Трябва да съм там с нотариус до обяд утре.
- Какво става, ако не успееш? - Ставам поданик на Англия.
След това конфискуват всички наши активи,
екстрадират ме и ме пращат в затвора.
Ясно.
Това е за теб. Честит рожден ден!
На колко години си?
Двайсет и една.
Не можем да разчетем почерка ти.
Това единица ли е или седмица?
Това е… дявол да го вземе. Това е „Г“.
"Той... манипулира... нещата."
- Какво? - Почукваш морзов код.
Телеграфирах ли? Не забелязах. Как странно!
"Той... манипулира...
...нещата".
- Говориш морзов код. - О, не, не го владея свободно.
Учих го като ученик. Говориш морзов код.
Аз съм библиотекарят в манастира на колекцията
ни от класически латински свитъци и кодекси.
- Занимавам се с дешифриране. - Очарователно.
- Леле. - Олеле.
Някой е отровил бирата му. Трябваше да я проверим.
- Позволихте му да пие в пилотската кабина? - Само бира.
Отдръпни се и се дръж
Защо съм горе и ме следва изтребител? Имам призвание.
Мисля, че разпознавам и този убиец.
И той е работил за мен преди.
Лишавам се от наследството ти сама.
Колко ужасно нещо да се каже на баща.
Особено по време на изпитателния му срок.
Боже, той се върна!
Следващия път, когато ни обстрелва, хвърли му ръчна граната.
Това е постановка.
Нямам враждебност към баща ти или интересите му.
Баща ти, обаче, понякога, показва решителна враждебност
към правителството на САЩ и неговите съюзници и врагове.
Работата ми е да наблюдавам, да докладвам и да…
Ти си шпионин.
Ами, може да се каже, че е интересна история.
След войната интересите ми съвпаднаха с тази персона - проф. Бьорн.
Завърших в Принстън и помогнах да се създаде научно списание в изгнание,
което публикува поезия, рисунки и екологична проза.
После нашето правителство предложи субсидия,
уж да популяризираме американската култура,
но реално искаха просто да станем всички разузнавачи.
Надявам се, че не се чувствате предадени.
Мога да се върна в обичайната си роля веднага, ако желаете.
Не съм толкова различен от това, което виждате.
Виждаш ли? Почти същият човек.
Не, различен си.
Не съм бохем. Политически съм умерен консерватор.
И не съм от Осло. Роден съм в Уилмингтън, Делауер.
Освен това, знам как се пие, макар че се отпускам повече,
когато се преструвам на пиян.
И аз написах тази книга. Щях да ни я препоръчам.
- Това фалшив мустак ли е? - Не. Да.
Направен по модел на истинския ми, който по принцип нося.
- Чувствам се предадена. - И аз.
Ти си луд.
Чувствам се ужасно заради това.
Наехте ме добросъвестно да ви уча за насекоми.
Това място е прекрасно да продължим уроците.
Никога не съм виждал толкова буболечки на едно място.
С изключение може би на едно сметище край Рим,
също толкова зашеметяващо.
Защо ме попита дали мога да се влюбя в мъж като теб, хипотетично?
- Това част ли беше от мисията? - Не. Не беше част от нищо.
Мога да го определя като опит да проникна в семейството ви,
но честно казано, все още го питам сериозно.
И като професор Бьорн, и като агент Карлсен от Северноамериканското...
Не ми помагай!
Увий това около дървото. Може да потъна за момент, но ще го спася.
Не, няма. Аз сам ще се спася.
Благослови ни и тези твои дарове, които...
- За какво е това? - ...ще приемем с благодарност.
- Смиряваме се... - Не се ли боиш от Бога?
...пред Тебе в Твое име. Амин.
- Амин. - Амин.
Против робството ли сте? В Библията?
Това е ужасно. Да го вземат дяволите.
Мисля, че получават малка заплата.
Плодът от слабините на Адам разпъна на кръст единородния ми син.
Знам, знам. Исус.
Още не съм умрял.
Защо не ме остави да потъна? Безсмислено е.
Мисията ни е строго посветена на саботиране на бизнеса ти.
Никога не прибягваме до незаконно насилие.
Не съм наивен. - Знам това. - Каква ви е целта?
Да унищожим компанията ти и да заграбим всичко.
Това беше ужасно. Никога няма да го забравя.
Ще ме травмира до края на живота ми.
Наистина ли? - Не знам дали да се чувствам ужасно или поласкан.
Или и двете. Сякаш означавам нещо.
Какво ти причиниха? Семейството ни.
Съжалявам, че те уплаших. Повече няма да се повтори.
- Как премина моя детектор на лъжата? - Обучават ни за това. Не е трудно.
- Тренираш карате? - Разбира се. Ще те науча, ако искаш.
Не, вече е късно.
Не знам колко пъти още мога да умирам.
Тези мръсни книги трябва да се изгорят.
Освен тази.
Богохулна е, но ми говори.
Запази я. Твоя е. Отвори си подаръка за рождения ден.
- Чудесна е. - Много красиво изделие.
Как ти е истинското име, агент Карлсен?
Доволен съм да си остана просто Бьорн.
Единствените приятни спомени от нещастното ми детство
са долу, в слугинските помещения.
Позволяваха ми да вечерям с прислугата веднъж седмично.
Преструваха се, че ме обичат. Какъв избор имаха?
До днес съм отличен готвач и мияч на съдове.
6:15. Петелът кукурига.
Червеношийката носи червеи на малките си в гнездото на перваза ми.
Сестра Мери пуска водната помпа в 7.
Камбаната бие за сутрешна молитва.
Всеки ден е същия като предишния.
Харесва ни така.
Като малък държах бълхи в найлонови торбички в стаята си
и правех морфология и микроскопия нощем.
Живеех със сестрата на майка ми.
Родителите ми работеха в чужбина.
Леля Бет беше много мила, но никога не одобри практиките ми.
Къщата редовно се обезпаразитяваше, това водеше до големи загуби на екземпляри.
А по-късно, от ревност и самота, аз ги предадох.
Персонала в кухнята. Казах на баща ми истината, че крадат.
Мислех, че ще стана негов съюзник.
Вместо това ми нанесе жесток побой и не ми проговори 90 дни.
Уволни ги до един.
Връщам се при сестрите.
Не, не се връщаш. Как ще го направиш? Блокирани сме.
Освен това, си моят единствен наследник. - На изпитателен срок.
Това приключи. Назначена си.
Не ти прощавам, срам ме е да го призная.
Освен това трябва да си отмъстим на чичо ти Нубар.
Или да го изправим пред правосъдието, ако щеш. - Оставям това на съвестта ти.
Аз нямам такава. Освен това, какво става с бедните роби и глада?
Връщам се при сестрите.
Ще се моля, ще уча и ще работя усърдно, за да преодолея
слабостите на характера си, които вероятно са генетични.
С други думи - пак всичко е по моя вина.
Можеш да изгориш къщата, ако оцелеем.
Ето те къде си.
Здравей отново, в средата на джунглата.
Колко невероятно е да попадна на мястото на вашата катастрофа, ако не се лъжа.
Здравей, здравей, здравей!
Аз не съм бизнесмен.
Напротив, аз съм комунистически революционер,
въоръжен до зъби и живея в таен лагер в
джунглата с група бойци за свобода.
Но дори аз виждам, че планът ви на пръв поглед
противоречи на основните икономически закони.
Затова никой не го е правил досега. Моят план противоречи на всичко.
Каква е твоята връзка с компанията?
Аз? Преструвам се, че съм административния му секретар, но всъщност съм му наставник.
Обаче реално съм шпионин на правителството на САЩ.
Брей!
Религията е въздишка на угнетеното същество.
Тя е протест срещу страданието.
- Съгласна съм. Ти не си ли атеист?!
Разбира се, че съм. Но някои мои колеги само се преструват.
Имал съм лична армия. Голямо главоболие.
Остават 15 минути. Къде е нотариусът ми?
Трябват ни пръстови отпечатъци и подписи.
Всички сте официални свидетели. - Майко игуменка!
Мир вам, дете мое.
Изтребител ни свали в джунглата. По Божията милост оцелявахме.
- Получихте ли писмото ми? - Да. Върнах ти отговор.
Готова съм да положа обетите си.
Първо прочети писмото.
Получихме лиценз за брак и предбрачен договор.
Приемам, че сте наясно с предложението.
Не знаех, че е казала „да“.
Вие сте много набожна, сестра Лийзъл, но не сте скромна.
Камъните на лулата ти, например.
Да не говорим за разкошната ти броеница
и този невероятен кинжал.
Подарък от принц.
Майко игуменка, упрекваш ме точно когато
най-много имам нужда от доверие и напътствие.
Светските украшения могат да служат на добри хора за добри цели.
Не всички сме призвани да се откажем от земните удоволствия.
Някои хора процъфтяват в спокойна простота.
Други намират красота във великолепието, цвета и радостта.
Не е упрек, дете мое.
Ти си богато момиче, винаги си била.
Разбира се, ще продължим да ценим твоята подкрепа за манастира.
Просто няма вече да бъдеш монахиня.
Бог е по-заинтересован от парите ми или от душата ми?
Не мога да говоря от негово име.
Може би аз мога да помогна в тази област, и като баща, и като опитен посредник.
Разбирам, изгонили сте я.
Настоявам Лийзл да се върне при семейството си и обществото.
Майка игуменка все още иска да финансираме стрежа на новата трапезария.
- С благодарност. - Разбира се.
Имате ли пълномощия, между другото,
да извършвате кръщене ако някой иска да стане католик?
Мен? - Ти си атеист.
Усещам, че преживявам религиозно пробуждане, ако така му казваме.
Сподели ми как стана това пробуждане.
Ами, бих казал, че отчасти е заради моите близки до смъртта епизоди.
Получавам някакви видения.
Няма значение подробностите. После има и финансовата изгода.
Но най-вече, бих дал 75% тежест на този фактор
е влиянието на дъщеря ми,
което оказа дълбоко въздействие върху мен.
И мисля, че на тази възраст, в крайна сметка,
е по-добре просто да застана на нейна страна.
Смисълът е да се освободиш от грях и
да се пречистиш. Не действа, ако лъжеш.
Не лъжа.
Способен съм и съм готов искрено да вярвам
в обратното на личните си убеждения.
Това го мога... в определени ситуации.
Помниш ли комбинацията?
Още една кутия за обувки. - Тази е по-стара.
- Какво има вътре? - Не знам.
Предполага се, че е реликварий на нашата семейна история,
запечатан преди десетина години от нотариуса на баща ми.
Бях го завещал на теб... но понеже сме тук... вземи я.
Ще я отворя по-късно.
Прадядо ми е построил хотела.
Лийзл щеше да бъде пето поколение собственик,
но баща ми го продаде на американски конгломерат.
Който, разбира се, го съсипа.
Мястото се намира на крехка граница между три феодални области,
две от които все още са под военно положение след преврат.
В замяна на това, че ти позволявам да откраднеш картината, навита в този тубус,
ти и терористите ти ще осигурите охрана на нашето събитие.
Аха, значи те са откраднали картината.
Ти ще водиш церемонията. Добър момент от бизнес гледна точка.
Зала номер пет е официално разрешена съгласно законите на тази територия…
Дори един незабавен развод може да е доходоносен.
Благодаря!
- Свърза ли се? - Да. Светият отец отказва да покрие и част от дефицита.
Знам го Феликс. Упорит е. Трябва да го подкупим.
Кажи му, че предлагам още девет души.
Още ли си шпионин на врага?
В момента - не. Мислех, че ще съм по-полезен като двоен агент.
Не бих могъл да ти платя допълнително.
О, не, естествено, това ще бъде включено в таксите за уроци.
Моят оперативен ръководител, кодово име „Екскалибър“.
- Агент Карлсен. - Екскалибур.
Знам за нитовете, за болтовете, за шиповете и за натрошения чакъл.
Офисът нито потвърждава, нито отрича такава информация,
нито пък би признал такова знание, ако въобще го има…
Това е саботаж!
Кълна се в честта си, никога няма да ти позволя да победиш.
Между другото, уредих да го обвиниш лично чичо ти Нубар.
- Наистина? - Разбира се. Важно е да се изправим срещу това неизказано зло.
Също... Амин. - Амин.
Също толкова важно е да осигурим финансовата му позиция.
Както знаете, никога не признавам възможността за...
дори избягвам думата... провал.
Може би това е слабост.
От друга страна, липсва ни само едно парче от пая,
който така или иначе е прекалено голям за...
Просто фишек. Просто фишек.
Аз самият се чувствам много в безопасност.
Сър Нубар пристигна.
Неофициално, дефицитът може да е бездънен.
Направо да е бездна.
Всъщност има още едно измерение,
което не бях предвидил по-рано.
Емоционалният дефицит.
Ако се окаже...
Вие работехте за мен.
- Кой? Той? - Кой? - Извинете. Аз? Не.
- Бях дегизиран. - О, д-р Ланцман.
Разпознавам този убиец.
Кой те нае да ме убиеш?
Капсула за самоубийство.
Ако се окаже, че не си ми дъщеря, мога ли да те осиновя?
С твоето разрешение.
Да.
В такъв случай, каквото и да стане, ще сме добре.
Повтори целта на това посещение.
Точно както се уговорихме, скъпи ми Нубар.
Удостоверяването на твоите дялове при 55% авансово плащане
поради временния дефицит.
Това е символична среща. Просто формалност.
Лийзъл има и друга цел, както знаеш.
Баща ми обеща да ми позволи да те обвиня лично. Затова съм тук.
Защо бих я убил? Та тя не ми беше съпруга.
- Заповядай граната. - О, много си мил. Имам си моя.
Каква е кръвната ти група, Лийзъл?
Не знам. Не са я изследвали, доколкото знам.
Имаш очите ми.
Не ти ли го казват хората?
Никой никога не ѝ е казвал, че има нещо от някого.
Ще чакам навън.
Тя не ти е дъщеря.
Не ми пука.
Едно нещо никога няма да узнаеш, защото не можеш:
истината.
Макар че според мен това, вероятно беше секретаря ти по онова време.
Той е бащата. Всъщност, знам го със сигурност.
Учуден съм, че още не си го осъзнал.
А ако и да съм го убил... аз няма да си призная.
Аз измислих тази лъжа, за да те подмамя.
Разбира се, но тя се оказа истина.
Кръвните групи го доказват. Вероятно.
Имаш моята кръв? И нейната?
Имам кръвта на всички. - Не, нямаш. - Имам.
- Не, нямаш. - Разбира се, че имам.
Казват, че си убил всичките си съпруги. - Чакай.
Слагам това, за да не излъжа.
Не съм убил тази жена - майка ти... нито която и да било друга.
Бих казал дори, че съм неспособен на това,
каквото и да говорят за мен зад гърба ми, които и да са те.
Никой не ме е учил как да лъжа на детектор.
Откъде се появи той?
Не помня.
Ще отворя кутията.
Баща ми. На рождения му ден.
Чичо ми. Само шестици.
Майка ми. На сватбения ѝ ден.
Кутия със шест ампули отровен газ.
Рядка марка, златна монета, скелетен ключ.
Тайни писма.
Дядо ми.
Нещо от него. Само пепел.
Ще взема една.
Изключително амбициозен проект,
но изцяло разположен във вечна военна зона.
Предпочитам през следващите 150 години
да продавам оръжия, бомби и амуниции.
Това е семеен бизнес.
Отказът ми е окончателен.
Брей, изтегляш цялата си инвестиция и нарушаваш обещанието си към мен.
- Намушкваш всички едновременно в гърба. - Да.
Тогава защо дойде?
Не можах да устоя.
Аз. Аз ще покрия дефицита.
Всичко, което имаме - цялото ни състояние, плюс още малко.
Ще участвам като безгласен съдружник, поемам
пълна загуба на всичките си активи, без никаква възможност
за печалба в бъдеще, и ще съм отговорен
за неограничени дългове и дефицити.
Добре. Ще го направя.
На робите ще се заплати.
Гладът ще приключи.
Ще победим бюрократите.
А най-важният проект в живота ми ще се осъществи...
...без нас.
Не искам богатство.
Представям ви сега
първата символична демонстрация
на нашата обилна реколта от пустинята,
родена дълбоко в недрата на богатата
основна...
Сър Нубар иска да ти каже още нещо.
По дяволите!
Връщам се веднага.
Да, скъпи Нубар? Как мога да ти помогна?
Промених си решението. Ще го направя сам.
Страхотно! Знаех си.
Не, не бизнес сделката. Отказът ми там е окончателен.
Имам предвид... убийството ти.
Значи ти си бил. Врагът, който се опитваше да ме убие през цялото време.
Да.
Синът на баща ми. Собственият ми полубрат. - Да!
Имам кръвта на всички.- Не, нямаш. - Да, имам. - Не, нямаш.
Няма да умра. Никога не умирам.
По-лош си от мен. Не си човек! Ти си библейски зъл.
Не можеш ли да спреш? Не можеш ли да ме оставиш на мира?
Защо трябва винаги да се опитваш да ме убиваш?
Знаеш отговора. Няма нужда да го казвам.
„Кой кого може да надвие, предполагам.“
Нека поговорим.
Когато се моля, никой не ми отговаря. Само се преструвам, че го прави.
После правя това, което мисля, че Бог вероятно би ми предложил.
Обикновено е очевидно.
Амин.
"При Жа-жа"
Мир вам, преподобна майко!
Новите ни покои, макар скромни, тесни, бедни и занемарени,
все пак са чаровни и функционални.
Момчетата, за моя радост, най-накрая започват да се развиват и процъфтяват.
Имам своя роля тук.
Агент Карлсен отказа да е двоен агент
и прие позиция в местното начално училище.
...хищници, много като нашия приятел бръмбарът плебей,
който има подобна обвивка и изобщо не се страхува от хищници.
Мащехата ми анулира краткия си брак с баща ми.
И едно, и две, и три, и четири.
Предприемаческата енергия на баща ми остава жизнено
стимулирана от лишенията на нашата бедност.
Кажи му добре дошъл е и не го пускай да си ходи.
Възхищавам се на неговата устойчивост и амбиция,
макар да не вярвам, че идват от Бога.
Финикийската схема продължава да се задълбочава и разширява.
Може да е сериозна крачка назад за цивилизацията...
На робите се плаща С глада е свършено
...но ще произведе някои добри дела.
Сигурна съм в това.
Можеш ли да си представиш да се омъжиш за мъж като мен?
Питам напълно сериозно.
Това имитация ли е? - Не. Да. Мисля, че да. Не знам.
Същата е. Братовчедка Хилда я върна.
Помолих баща ти за съгласието му и той ми я даде назаем, за да ти я дам.
P.S. До ден днешен е много добър готвач...
и мияч на чинии.
Две уиски.
Казваш ли „да“?
На пробен период.
Купи.
В памет на Фуад Михаил Маалуф, роден във Витлеем, починал в Лондон,
осенен в живота от кедрите на Ливан