От 1979г. до 2015г. китайското правителство упражняваше строг контрол над раждаемостта известна, като политиката на 1 дете.
Да имаш повече от 1 дете беше забранено.
Но въпреки това любовта беше по-силна от закона.
Раз.
Два.
Три.
Четири.
Пет.
Шест.
Седем.
Осем, девет.
Раз.
Нанасяй удари по-бързо.
Три.
Четири.
Пет.
Шест, седем.
Обърнете внимание на дишането си, трябва да освободите енергията от ума си.
Раз.
Два.
Раз, два, три.
Мей, страхотно!
Ван! Не губи фокус.
Дишай!
Гледай право напред. Раменете са изправени.
Ръцете са по-стегнати.
Добре.
Ван, направи като мен.
Раз.
Два.
Ръцете и юмруците изпънати напред, гърбът изправен.
Гледайте напред.
Крак.
Да започнем отначало. Фокусирайте се!
Готови ли сте ? Заедно.
Ву Хан! Някой е тук!
Мей, тръгвай с мама бързо.
- Не, не искам! - Ела с мен!
Остави ме на мира!
Влез, бързо.
Бързо.
Ван, спри да гледаш, да продължим.
Нека опитаме следващата стъпка. Ето, започваме.
Раз.
Два.
Три. Отвори ръцете!
Не искам! Искам да остана със сестра си.
Добре, скъпа, ще отидем при Ван по-късно.
Искам да остана със сестра си.
Добре, по-късно.
Мама ми даде малък подарък.
Харесва ли ти?
Бъди добра.
- Два. - Добро утро.
Добро утро!
- Вие ли сте г-н Тиеу? - Да, аз съм.
- Практикуваш ли кунг-фу? - Да, уча дъщеря си.
- Дъщеря ви е много добра. - Да, благодаря.
Върви, можеш да тръгваш!
Кой от вас има деца?
Отговорете!
Аз.
Виждаш ли...
Клиентите не харесват увиснали цици.
Съблечи си дрехите.
Всички се съблечете голи!
Побързайте!
Хайде, съблечете се!
Побързай, побързай!
Много сте бавни.
Махни си ръцете от мен!
Как се казваш?
Малката Тин.
В бордея.
Свали си ръцете. Казах, свали си ръцете.
Име?
Попитах как се казваш!
Откъде се взе тази!
В масажното студио.
Не го пипай! Мръсно е и миризливо!
Не ти ли казах да се съблечеш?
Къде е Ван?
- Съблечи се! - Попитах къде е Ван?
Никога не съм я чувала. Не знам! Съблечи си дрехите!
Къде е?
Съблечете и дрехите!
Съблечи се!
Побързай! Съблечи си дрехите!
Къде е Ван?
Не, не, не, не...
Кажи ми къде е Ван!
- Кажи ми! - Не знам.
Ще ми кажеш ли? Кажи ми!
- Горе. - Побързайте, да вървим!
Има някой долу!
- Да вървим долу! - Побързайте, надолу!
О, Боже мой! Коя си ти? Махай се!
Ван!
Ван?
Къде е Ван?
Ван не е тук.
Ако търсиш сестра си...
Сега тръгвай.
Махай се.
Хвани я, не я оставяй да избяга!
- Къде е? - Ей там!
Какво, по дяволите, правиш ?
Как можа...
- О, еби си майката! - Майната ти.
- За какво, по дяволите, спря?
РИМ
...
Двадесет и пет или двадесет.
Сама ли си? Ела тук.
Ела тук, седни.
Седни. Веднага идвам.
Не си тръгвай...
Кутия, дълга четири метра, широка два метра и половина.
Вода? Закуски?
Добре, ще донеса.
Коя маса?
Но какво става?
Не, но...
- Много е скъпо. - Може би е грешка...
- Няма да платим тази сметка. - Сметката на 7 маса.
Чакай, нищо не разбирам.
Не мога да повярвам, чиния спагети със сирене и черен пипер,
a ригатони карбонара, a бучатино аматрициана
и пенне арабиата, четири различни вида паста, как се прави това?
Много лесно, първо правиш спагети, след това правите букатини,
след това ригатони и накрая пенне.
Боже днес е ужасен ден.
Лино, правиш това от 50 години,
Как получи такава поръчка?
- Слушай, млади господарю... - Не ме наричай млади господарю.
- Две цикории. - Ето ги и тях.
Трябва да отидеш там, там има двама британци...
- Не, без снимки. - Не мисля, че искат снимка.
Има проблем със сметката.
- Говори с майка ми. - Това е проблемът.
Те говорят английски.
- Санти, ела с мен. - Тръгвам.
Това е Шардоне, не Дом Периньон!
Повече от хиляда евро!
Какво стана?
- Има проблем със сметката. - Цената е твърде висока.
Какъв срам.
- Мамо, 1400 евро? - Грешиш!
- Вината беше наша, съжаляваме. - Кажи му, че тя е сгрешила.
- Това грешка ли е или се опитва да открадне? - Иска да ни измами. Обадете се в полицията.
- Не, чакай, това не е необходимо! - Грешка...
- Какво каза той? - Че сме се опитали да ги измамим.
- Той иска да ни осъди. - Шегуваш ли се?
- Успокойте се всички и вижте. Добре ли е това? - Виждате ли?
- Грешка. Поправена. - Какво има за докладване?
Вие сте наш гост, нали? Извиняваме се.
Тя плаче...
- Не плачи повече! - Няма нищо.
Какво казаха?
- Да не плачеш. - Но кой плаче?
Татко, къде си? Не, не!
Не са...
Майната ти.
Махай се... Не, не можеш да останеш тук, няма да се снимам с теб.
Търся Алфредо.
Алфредо не е тук.
Виждам. Попитах къде е.
О, не ме ли чу? Той не е тук!
Ако не ми кажеш къде е ще съжеляваш.
Как смееш? Върви си на майната.
Мамка му, преведи това.
Полудя ли?
Къде е Алфредо?
Не знам къде е той!
Той изчезна с някаква китайска проститутка!
Вярно е, изчезна с китайска проститутка, не знам къде е!
Това е истината!
Вярно е... Вярно е...
Не мога да го понеса повече...
Марчело... Всичко наред ли е?
Не е.
Чувствам се много зле.
**ЗАБРАНЕНИЯ ГРАД**
Хей!
„Хей“ какво? Това ли е?
Шегуваш ли се?
Слагате ли едрите пари в джоба си и оставяш „дребните“ там?
- Важни хора? - 2, 5, 10 евро.
Да събудиш съжаление.
Никой няма милост.
Малик...
Ако продължаваш да правиш това, как ще ми платиш?
- Правя каквото мога. - Ах. „Правя каквото мога.“
О, да. „С цялото си сърце.“
- Кой е написал тези глупости? - Приятел.
Какъв глупак. Защото не работи. Знаеш ли?
- Върни ми парите. - Дай ми работа.
Наистина ли искаш работа?
Дадох ти покрив, дадох ти кредит, дори работа?
За кого, по дяволите, ме мислиш, Малик?
Виж дали можеш да спечелиш тези пари. Ако не, ще превърна двете джуджета във Ватусо.
Няма да говоря с теб повече.
...
Да видим кого още трябва да сритаме днес.
Обади се на пакистанците и им кажи да си вземат чадъри, защото утре ще вали.
Ханибал...
- Боже мой. - Чип и Дейл не могат да бъдат тук.
- Какво си направил с лицето си? - Нищо.
Едно китайско момиче ме удари.
- Хайде де, сериозно, какво се случи? - Не се гордея, но това е истината.
Дойде една китайка, искаше да знае къде е баща ми и тъй като аз не знаех...
Сериозно ли?
- Защо търси Алфредо? - Не знам.
- Някое момиче закача ли те? - Да.
След като всеки може да ме победи, и аз мога да победя теб.
Чу ли ли какво казва? Щял да те победи.
Казах ти сто пъти, че не искам Чип и Дейл тук.
Тези лайна.
Влязоха в къщата ми без разрешение.
Ханибал...
- А? - Но все още ти дължи...
Той им плати.
Той плати всичко.
Но сега ще оправя тези гадни жълтурковци.
Хайде, Чип и Дейл.
Довиждане, Марселино.
- Шефе? - А?
Но Брус Лий дойде ли тук, за да яде?
За какво, по дяволите, говориш? Този негодник е починал преди 50 години и все още идва тук да яде?
Какво, по дяволите, си мислиш? Не виждаш ли, че това е фотошоп?
Всичко тук е грешно.
Всички са фалшиви. Вътрешно всички са фалшиви.
Дори сградата е фалшива, виждаш ли? Вижте това нещо.
Може ли това да е истина? Всичко е фалшиво.
Виж коженото яке на този негодник .
Фалшива кучешка кожа.
Те ги изпращат на нас, италианците, обструкционисти.
О, мога ли да знам колко време ще отнеме?
- Ханибале. - Ханибале, точно така.
Виждаш ли ги как се смеят пред теб? После зад гърба ти...
...
Той попита дали може да да хапне нещо.
Хей, хубавата прическа, спри да се шегуваш.
И спри да се преструваш, защото знам, че ме разбираш.
Какво , по дяволите, искаш от Марчело?
Една...
Една от вас е била в ресторанта да търси Алфредо.
Тя „преби“ Марчело почти до смърт.
По това време?
- Той не е изпратил никого. - Разбира се.
В този момент в ресторанта влезе китайка и попита за Алфредо.
Това е твоят подпис, Вуонг.
Изплатихме всичките си дългове, какво повече искаш?
Ханибал...
Последния път не съм изпратил никого.
„За последен път“? Тогава направи нещо.
Ще намерим момичето.
И ако наистина го е изпратила...
Ще ти го върна тъпкано.
Ще ти дам подарък.
Иди да вземеш CD-то.
Шибан хубавец, кой е той?
Синът му е Маджо. Страхотен е.
- Мога да си представя. - Той пее на италиански.
Точно така.
Уанг, аз съм в Италия.
Трябва да говориш италиански.
Не би ли било по-добре да му кажеш, че момичето не е тук?
...
Ела при мен!
...
Не върху мен.
...
Майната ти.
...
Само ако това беше истина...
Мамо, тази музика ме разплаква, дори когато съм щастлив.
- Какво си направил с лицето? - Нищо, удариха ме.
Мамо.
- Какво? - Какво правиш, мамо?
Подреждам.
Сигурен съм, че татко ще се върне. Може би след 30 години това ще се случи.
34 години, Марчело.
И 65-годишният глупак е на път да се влюби отново?
- Сякаш никога не ми е въртял главата така. - Мамо?
Мен, мен.
- Мислиш, че това не може да се случи на жените? - Не... - И какво от това?
Но кой?
Американец. Помниш ли го? Висок, красив, рус.
С брада, която прилича на тази на Робърт Редфорд.
Помниш ли? Красавец е.
Той отиде в ресторанта и остави бакшиш от 100 долара.
Той искаше да ме заведе в Тексас, искаше да се ожени за мен, Марчело.
Сега щяхме да имаме нефтени кладенци.
Вместо да седиш тук и да плачеш за „гадния си баща“.
- Ами руснаците? - Руснаците ли?
Помниш ли го? Режисьорът. Дори не го забелязах.
- Дори режисьорът ли? Той беше много мил, искаше да ме заведе в Холивуд.
Той искаше да ме направи международна звезда. Знаеш ли защо?
Той каза, че някой с красиво лице като мен не бива да работи на касата.
Беше прав!
Напротив, аз останах, за да слушам, баща и син.
500 вратовръзки.
Обясни ми, какво, по дяволите, прави човек с 500 вратовръзки?
Нямаш ли какво да кажеш?
Не, мисля за това.
А за какво?
Защо не забелязах нищо?
Беше в кухнята.
- 30 години са дълго време за всеки. - Здравей, Марчело.
- Здравей. - Здравей, Елиз.
Ако някой е направил определени избори и има семейство,
тогава някои врати не трябва да се отварят.
Вината беше на баща ти, той остави вратата отворена.
Ако оставиш вратата отворена, рано или късно някой ще влезе.
- Здравей, Марчело. - Здравей, Мануел.
Но докато не мине, не мога да остана така.
- Здравей, Марчело. Здравей, Лорена. - Здравей, Саид.
Излез с някого, срещни се с приятелка на майка ти.
Марция, например. От колко време не си я виждала?
- Но Марция е мъртва от две години! - Наистина ли?
Мисля, че си луд.
Така че, отидете на почивка , отидете на екскурзия.
Откъде пари? Остави ни без пукната пара.
Не ме карай да крещя, вече ме е срам. Спри.
Мустафа.
Ето, подарък за теб.
- Защо? - Защото много те харесвам.
Благодаря ти, Лорена.
Когато бащата и синът се върнат, това ще го нарани най-много.
Здравей, Марчело.
Здравей.
- Брой до 12. - Остави го там.
Можеш ли да ми помогнеш да пренеса тези чинии? Сложи ги в кухнята.
- Лорена.
Гледам те.
- Мисля, че изглеждаш добре. - О, чудесно.
Знаеш ли... съдба, какво ми идва на ум?
Пророкът. Помниш ли Пророка?
Да, преди 500 години.
И тогава тя си спомни, че ние двамата ходехме преди...
тайно, само ти и аз.
- Да. - Пях ти песни.
Спомням си.
Ние сме прекрасни, по начина по който са влюбените младежи.
Лорена...
Ох, храната там е ужасна.
Ханибале, сваляш ли ме?
Не, да те свалям? Не, мислиш ли така?
- Не, Лорена. - Жалко.
...
О, наистина ли?
Ако това е истина, тогава един ден, ти и аз...
Не, млъкни, бъди добър, за бога.
Не ме плаши, иначе пак ще съсипя всичките книги.
Хайде, Санти, още един лош ден свърши.
За теб.
Но искам да знаеш едно нещо.
Искам да знаеш, каквото и да е...
Лорена, каквото и да се случи, аз съм тук , тук съм, можеш да ми се довериш.
Знам.
Благодаря.
- Мамо.
- Всичко наред ли е? - О, чудесно.
Виж, колко спечелихме, 380 евро. Виждаш ли, не съм сгрешила, нали?
Марчелино, ела за малко. Извини ме, Лорена.
Какво става?
Тук трябва да стигнем до дъното на историята.
За китайката , която те е ударила.
Ако това е моят проблем. Виж, направих някои изчисления.
Така мога да спестявам по 500 евро на месец.
Така че, за шест или седем години, да му върна всичко.
О, наистина ли? Ами инфлацията?
Шегувам се, нека направим нещо.
Така че, когато се почувстваш по-спокоен , дай ми нещо в замяна, става ли?
Ако се чувстваш удобно. Вие сте семейство.
Стига толкова, досаден си.
О, има само един проблем тук. Китайците.
Защото, ако оставим такъв проблем да отмине днес,
утре ще видиш китайци, африканци, монголци в спалнята си.
Разбираш ли как ще свършим?
- Ханибале, какво да ти кажа? - Какво „Ханибале“?
Марчело, това е война, изисква борба за всеки сантиметър земя.
Подобно на комикса, комиксът има сцена с петел
и селото се пребори с нашествениците с магическа отвара.
Как се казваше?
- Астерикс и Обеликс. - Много добре, те...
Ние сме тук, в това село.
Но кои сме ние?
Ние сме италианци, идваме от Рим.
Какво не е наред с това китайско момиче?
Това е селото.
И не могат да влязат в къщата ни.
Но дали римляните са били лошите там?
Какво ще кажеш? Добре, нека не се занимаваме повече с тези глупости.
Виж, направи това, опиши китайката на Чип и Дейл.
Опиши я на тези двамата, моля.
- Тя има бадемови очи. - Пак ли се ебаваш?
- Не се шегувай, сериозно! - Как да ти опиша една китайка?
Как би я описал?
Тя е висока, ниска, слаба, дебела, има къса коса, дълга коса, има специални черти,
Как беше облечена?
Кучката има невероятна сила , не показа никаква милост.
Останалата част от нея е китайска, тук има около 100 000 китайци, като...
- Тя е.
- Коя е тя?
- Тя е! - Какво означава „тя е“? - Тя е!
- Сигурен ли си? - Разбира се. - Хайде, тръгвайте!
Какво ще направите с нея?
Нищо, исках да видя дали хубавата прическа каза нещо глупаво, не се тревожи.
О, ела тук, просто искам да говоря с теб. Няма да те ухапя.
Спри.
Хей, ела тук, ще ти кажа нещо. Няма да те нараня, ела тук.
...
Виж тази кучка. Ще ни кара да работим извънредно тази вечер.
Отиди там.
Кучко, къде си?
Обичаш да играеш на криеница, нали?
Той ти говори лоши неща, защото тази вечер ще ти изкопая гроба.
Копеле. Ти си наистина „безполезен“.
О, Боже мой!
Кучко! Виж какво ми направи!
О, Боже мой!
Мога ли да знам къде си?
- Тук, тук. - Тук, къде?
Какво, по дяволите, стана?
О, какво, по дяволите, стана?
Тя е дявол Ханибал. Дявол!
Виж какво ни направи...
Малик?
О, животът е прекрасен, нали?
Добре ли сме? - Малик?
- Мамка му.
- Кой е това? - Хайде.
Какво, по дяволите, искаш?
Какво, по дяволите, се възмущавате?
О, Малик, ставай от леглото. Трябва да ми дадете парите.
Разбирате ли?
Малик, побързай, ела с мен, скачай от леглото.
Защо да тръгвам с теб?
Какво? Искаше работа? Намери я.
Трябва да дойдеш с мен.
О, знам те. Теб, него и него.
Трябва да ми дадеш 400 евро.
- Каза 350. - Тогава си спомняш.
Добре. Казах 350, станаха 400.
Къде влагаш печалбите си?
Ако не ти хареса, ще те върна обратно. Разбираш ли как работи това?
Хайде де, Лотар, закъсняваш в първия си работен ден.
Събуди се.
Хайде , върни се в леглото. Движи се.
Ресторанта е затворен.
- Имаш ли кола? - Махай се, пияница...
- Имаш ли кола? Кола. - За какво?
- Побързай! - Разбирам, разбирам.
Ще ми кажеш ли къде отиваме?
- Карай, карай. - Кажи ми къде отиваме.
Млъкни и карай!
- Какво каза тя? - Карай, карай.
Да, карам, карам...
Спри, спри.
Побързай!
- Къде? - Там.
Тук, тук.
Копай.
Какво ще кажеш за тук?
Започни да копаеш!
Побързай!
Побързай, не разбираш ли какво имам предвид?
Не казах ли...?
Ще бъдеш ли винаги с мен?
Искаш ли да ме заведеш на плажа?
Какво правиш тук?
Защо това се случи с теб?
Как стигна дотук?
Защо?
Кой ти направи това?
За всичко е виновен баща ти!
Стани! Стани!
Баща ти уби сестра ми! Вината е изцяло на баща ти!
- Върни ми сестрата! - Не бягай! Помогни ми!
За какво, по дяволите , говори тя? Не!
Защо избяга? Какво, по дяволите, каза тя?
За какво, по дяволите, говори тя?
Тя каза, че баща ти е убил сестра и?
Това сестра ли е?
Сестра ли?
Тя сестра ти ли е?
- Какво, по дяволите, стана? - Не знам...
- Какво, по дяволите, стана? - Не знам.
Кажи ми, негодник такъв!
- О, трябва да ми кажеш! - Не знам, не знам!
Току-що те доведох тук. Питай г-н Вуонг, кълна се!
- Вуонг? - Да.
Баща ти уби сестра ми! Вината е изцяло негова!
Защо я е убил? Как можа да направи това!
За какво, по дяволите, говори тя?
Баща ти е убиец, защото е вярвал в тази глупава връзка!
За какво, по дяволите, говори тя?
Че баща ти е отвлякъл сестра и. Вината за смъртта и е на баща ти.
Сестра ти уби баща ми! Разбираш ли? Нейна е вината!
Нейна! Кажи и?!
Кажи го отново!
Татко?
Какво са ти направили?
...
Хей!
Къде отиваш? Къде отиваш!
Не можеш да ме оставиш тук!
...
Благодаря, благодаря на всички!
На всички.
Кажи Марчело.
О, Боже мой...
Те са го убили.
Мама...
Как да кажа на майка ми?
Може би тук е по-добре,
отколкото в могилата на гробището.
Но трябва да се помириш със себе си, Марселино.
Примири се.
За него.
Заради майка си.
Защото, ако мъжът, когото обичаш, те изостави заради някой друг, рано или късно ще се откажеш.
Животът продължава.
Но ако те убият така, никога няма да се възстановиш.
Но ако е платил всичките си дългове, ако няма непогасен дълг,
Защо китайците са го убили?
Платих за хора в миналото, хора в бъдещето...
Това момиче е робиня, може би е искал да я отведе.
На неговата възраст и да си отиде така...
защото не знае как да си държи пениса в гащите.
- Такъв негодник. - Не бива да говориш така за баща си.
И какво трябва да кажа?
Той почина, докато преследваше една фуста.
И го оставят в боклука.
С болка, дълг, срам.
Всичко, защото не е приел възрастта си.
Не го е грижа за нищо и за никого , той е негодник, просто един беден негодник.
- Марселино?
Ела с мен, трябва да ти покажа нещо.
Ето го.
Какво правим тук?
Искаш ли го?
...
Виж, това е лудост, все едно сме крадци.
Хей, варвари. Чуйте това.
Той го купи заради нея. За нея и заради него.
Разбра ли къде отидоха 40 000?
Той плащаше наема.
Той даде пари на китайката, за да остане тук.
По принцип, той плати на една курва, за да не се налага повече да бъде курва.
Проблемът не е, че не си е държал пениса на място, Марчело.
Проблемът е, че се е влюбил.
Марселино, той се влюби в тази путка.
Разбира се, че не оправдавам това.
Той избяга с китайско момиче, разбивайки семейство.
Не разбирам.
Но не казвай, че не му пука за нищо или за никого, това не е вярно.
Разбираш ли, Марчело?
Какво означава „Не е намерен“?
Този, когото никой не е виждал от снощи.
Телефонът е недостъпен
и тази сутрин открихме това отвън.
Това е неговото палто.
Тя.
Вече не сме същите.
Дойдохме тук, за да завладеем...
но бяхме победени.
Този град...
прониква в теб.
Той завладява сетивата и мозъка ти,
парализира ума и тялото ти.
Всяко усилие...
всичко изглежда напразно.
Намери го.
Ако не, ще включа децата ви в менюто.
Уанг!
Къде е Уанг?
Уанг, ти си отвратителен убиец!
Убиец!
Махай се!
Знаеш как да тормозиш само най-слабите!
Махай се!
Ти просто знаеш само да тормозиш!
Вие сте банда убийци! Всички вие, вие и вашият шеф!
Вие сте убиец, г-н Уанг! Вие сте убиец!
Той е убиец!
Всички знаят, че са банда убийци!
- Да! - Страхотен си!
- Пак му дължим пари. - Тогава всичко е мое.
Дай му ги и пак губим.
Господа! Господа!
Само за секунда. Помните ли сина ми?
Маджо.
Роден в най-красивия месец от годината.
Сега порасна , порасна
и е страхотен певец , пее много добре.
Ще организирам концерт.
Господа, моля, не забравяйте да дойдете и да ръкопляскате.
Да, така е. Но той не иска да те вижда.
Той се срамуваше от него, презираше го.
Той не го нарече татко, а го нарече шибан престъпник!
Той знае много.
Какво друго знаеш? Давай.
Мислиш ли, че никой не знае за теб?
Защото имаш пари, мислиш си, че можеш да правиш каквото си поискаш?
Господа, извинете, че ви безпокоя.
Г-н Труонг обича да се шегува!
Продължавайте да играете!
Моля те, отпечатай 2000 копия. Искам хората да видят сина ми.
Гледайте!
Достатъчно!
Не тук, пред всички.
- Свалете я долу. - Да, г-н Вуонг.
Махнете я!
Ще те убия, мръсница такава!
- Къде? - Кажи „да“, кажи „да“!
Върви там! Намерете я!
Погрижете се за него!
- Тя беше тук само преди няколко секунди! - Виж там! Ето я!
- Не тук! - Виж и под камиона!
И така, къде е тя?
- Тя си тръгна! - Иди да я намериш!
- Хайде, ела с мен.
- Ела и ме хвани! - Не се ругайте и не се бийте.
Не ругая.
Марчело.
Не се тревожи, свърших.
Марчело, трябва да я вземеш със себе си.
Но защо аз?
Тя не може да остане тук.
- Тогава защо я доведе тук? - Защото имам сърце.
И аз имам сърце.
Имам добро сърце, не мога да я оставя да умре.
- Тогава я задръж. - Но виждаш ли, къщата ми е малка.
- И моята къща е малка. - За какво говориш, приятелю?
Ти живееш сам, ние сме седем.
И не мога да изложа семейството си на опасност.
Виж тук.
Разлепиха ги из целия квартал.
О, Боже. Пет деца.
Ако нещо им се случи, ще се самоубия. Кълна се, че ще се самоубия.
И ако нещо ми се случи, те ще умрат.
Санти, не можеш ли да си гледаш работата?
Те се обичат.
А, Ханибал?
Кажи ми.
- Ханибале. - Ти го направи.
Съжалявам.
- Какво, по дяволите, носиш?
Какво си мислиш?
Приличаш на баба ми.
И така, има ли нещо, което не можеш да ми кажеш по телефона?
Има някои неща, които е по-добре да не се казват по телефона.
Какво става?
Това е моята кола.
Какво, по дяволите, правиш?
- О, колата ми! - Кротувай, кротувай.
Може да има следи от кръв в тази кола,
на китайски мъже, на китайски жени или дори и на двете.
Слушай Ханибале.
Утре, вдругиден, когато и да е, иди да съобщиш за кражбата.
За какво говориш? Не се шегувай, ще я почистя.
- Къде отиваш? Какво ще чистиш? - Аз ще я измия...
Днес полицията разполага с някои джаджи, някои неща...
Знаеш ли колко време им отне да ни открият? Не им отне и секунда.
Разказвам тази история, защото ние с теб не искаме да рискуваме нищо.
...
Китайските жени са опасност за обществото.
Ако китайците я намерят, ще се оправим, защото със сигурност ще я убият.
Ако полицията я открие...
тя ще ни изпее и ще ни „натопи“.
Затова и ние я търсим в момента.
- Как я търсите? Трябва да се успокоиш, не е нужно да правиш нищо.
Само когато се появи, обади ми се, обади ми се, става ли?
О, дяволе...
- Марчело, искам да ти кажа нещо. - Друго нещо?
...
Например, ако поканя майка ти на вечеря една вечер, ще имаш ли нещо против?
- Не.
Как ми олекна! Как ми олекна!
Ние сме семейство, разбираш ли?
Трябва да бъдем близки, единни и да се прегръщаме.
Защото, когато това шибано шоу свърши...
ще забравим всичко.
И остават само спомени. Хубави спомени.
Довиждане, Марселино.
Давайте момчета!
О, раздвижете си задниците!
Не се тревожи, Марчело.
Здравей.
Донесох ги за теб.
За раните.
Трябва да изпера тези неща.
Аз съм Марчело.
Марчело.
Сяо Мей.
- Сяо Мей. - Сяо Мей.
- Мей. - Мей.
Мей.
Гладна ли си?
Ще се заема.
Сяо Мей.
Готово.
Това е китайско...
Това е всичко, което имах, знаеш... Не ми е любимото.
Прилича на пилешко.
Наистина ли?
Да, „развалих“ каквото имаше.
Може ли?
Много добре.
...
Защо ме заключи тук?
Какво, по дяволите, Мей!
А! Пусни ме! Пусни ме!
- Защо ме заключи тук? - За да не те убият, по дяволите!
За да не те убият.
Така не мога. Искам навън.
Не, търсят те. Не.
Не.
Моля те!
Разбираш ли?
Това е Маджо, синът на стария Уанг. Но той никога не идва тук.
Да побързаме.
Харесва ли ти Рим?
- Красиво е! - Не е ли красиво?
- Много е красиво! - Не знам, за какво говориш.
Не те разбирам.
Това е църква. Трябва да знаеш, че в Рим има много църкви.
Какво свириш?
- Много високо! - Това е стара сграда.
- Ето я. - Толкова много светлини! - Още една църква.
- Марчело, виж там!
Имаш навика да удряш хората по главата.
- Тази къща е много голяма! - Това е храмът на Юпитер.
Много е красиво!
Това е епохата на Устата на Истината.
Там, там.
Погледни горе!
Това е Олтарът на Отечеството, кула, църква.
Това са камъчета. Виж колко са хубави тези камъчета.
"Ти, негодник, негодник."
Наистина съм щастлива.
Вижте колко е красив театър „Марчело“!
Като мен, това място се казва Театро Марчело!
- Марчело! - Марчело!
Това е град на църкви , фонтани, ями, павета, мостове...
на копелета.
Здравей!
- Здравейте! - Добра работа.
- Здравей! - Здравей, Рим!
- Здравей, Рим!
Добре.
Харесват ли ти?
О, аз съм Цицерон.
Да, в Рим е лесно.
О, и какво от това?
Щастлива ли си?
Благодаря, Марчело.
Забрави.
Не съм бил тук отдавна.
Добре, да тръгваме.
Но честно казано...
Не съм излизал навън от години, винаги съм заключен в онази проклета кухня.
О? Къде си? Мей?
О! Не, не!
Не! Къде отиваш, Мей?
Ще се обадят на охраната!
Майната ти...
О, не!
Рискувам живота си, за да ти помогна, разбираш ли?
И това не те интересува особено?
Ако те намерят, ще те убият ли? Искаш ли да бъдеш убита? А?
Убита!
Откакто се появи в живота ми, всичко се обърка.
Имам баща, който винаги някъде се радва за мен.
Аз имам кола. Чао.
Знаеш ли защо сестра ми е дошла в Италия?
Заради мен.
Когато се родих,
в моята страна хората имаха право да имат само едно дете.
Сестра ми се е родила преди мен.
Родителите ми не можеха да ме задържат.
Така че от раждането си бях затворена вкъщи.
В продължение на 20 години.
Мразя я от 20 години.
Не разбирах защо само тя може да ходи на училище.
Да излиза с приятели,
ходи с метрото, ходи на кино.
Но всеки път, когато тя се връщаше,
тя легаше до мен
и ми казваше да си затворя очите.
И ми казваше къде е била, какво се е случило с нея.
Само тя се интересуваше от моите чувства.
Сега хората могат да имат повече деца.
Но откъдето идвам аз, хората все още трябва да плащат глоби.
За да те регистрират.
Сестра ми дойде в Рим, за да печели пари,
за да ме освободи.
Но сега съм жива...
а тя е мъртва.
Никога не съм и казвала,
че тя е тази, която
обичам най-много на този свят.
Трябва да отмъстя.
Но как да се отмъсти?
Баща ми и сестра ти Ван, не е ли достатъчна смъртта им?
А ти, какво искаш да правиш?
Моля те, кажи ми какво трябва да направя.
Трябва ли да правя като теб?
В кухнята през целия си живот? Готвиш паста всеки ден?
Не мога да направя това!
Той е твоят баща. Тя е моята сестра.
Не мога да се преструвам като теб.
Моля те, кажи ми какво трябва да направя.
И какво искаш да направиш?
Какво можем да направим?
Съжалявам, съжалявам.
Съжалявам.
Сгреших, извинявай.
И така...
Лека нощ.
Благодаря.
- Довиждане, Мей. - Довиждане.
- Какво е това?
- Мамо! - А? Марчело.
Какво, по дяволите, не можа ли да се обадиш?
Звъних ти толкова много пъти, дори снощи.
- Тогава разбирам. - Какво разбираш ти?
Окачих дрехите ти да съхнат. Не можеш да държиш всичко в пералнята през цялото време.
Хубава ли е приятелката ти?
В сравнение с мен, изглежда малко пълничка, нали?
- Сериозно ли е? - Мамо, кое да е сериозно?
Не мога да те лъжа, майко.
Хей, не разбирам нищо от живота , но разбирам любовта.
- Кога ще ме запознаеш с нея? - Когато разбера, че е сериозно.
- Но откъде идва? От Рим ли? - От Рим на изток. - О, на изток ли?
- Ще направя кафе. - Да.
- Марчело? - Аха?
- Ханибал ме покани на вечеря. - Знам, дори поиска разрешението ми.
Но това ме кара да се чувствам неловко, не знам...
- Чувствам се виновна. - Аз...
Сигурен съм, че дори татко иска да види мама щастлива.
Мамо...
Животът е прекрасен, въпреки всичко.
И това винаги ни изненадва.
Здравей.
Върнах се.
Здравей!
Мей?
...
Благодаря на всички. Благодаря ви.
Маджо! Маджо! Маджо! Маджо!
...
Какво, по дяволите, правиш?
Излез!
Излез оттук, ако смееш!
Ти си страхливец.
Червей, презиран от собствения си син.
Излез!
Аз съм тук.
Ти ме накара да пропусна концерта на сина ми.
Какво ще ми направиш, ако го убия?
Ами ако убия най-ценното нещо, което имаш на този свят?
Помисли внимателно.
Защото...
това ще ти направя
Ела.
Кажи ми...
Какво направи?
Говори!
Кажи ми какво се е случило.
Какво направи на сестра ми?
...
Подозирате ли, че някой е искал да навреди на баща ви?
- Не. Не. - Къде беше снощи?
Бях на концерт , свирех музика наблизо.
Топка!
...
Сигурен ли си?
Какво, по дяволите, правиш?
- Щом си тук, значи знаеш. - Да тръгваме. Остави си химикалката и тръгвай.
- Не. - Не? Добре, хайде.
- Няма нужда да си тъжен, това е всичко. - Не е така, негодник такъв!
Разбираш ли? Не е така! Остави си химикалката!
Внимавай с химикалката ми ! Стара е.
Трябва да мълчиш. Трябва да мълчиш, разбираш ли?
...
Той каза, че в дома му не му е позволено да се говори така.
„Неговата къща“ ли? Но къщата му е на 50 000 милиона километра от тук.
Това е моята къща! Разбираш ли? Играеш мръсно.
Ханибале, спри, постигнахме споразумение.
Ще ти дам парите.
- Не става въпрос за пари. - Не.
Казах ти да млъкнеш!
Знаеш ли каква е разликата между моята къща
на 50 000 милиона километра разстояние и какво е това място?
Каква е?
Тук всичко е позволено и нищо не е важно.
При нас нищо не е позволено и всичко е важно.
И какво означава това?
Да ни отнемат нещо важно,
трябва да се даде нещо ценно в замяна.
Това важно ли е? Алфредо, но тя е просто курва.
Не смей! Не смей!
Тиеу Ван, върни се на работа.
Не. Не! Трябва да тръгваш, Ханибале!
Защо ме изгони? Аз те спасявах.
Искам да отида далеч с нея!
Искам да отида с нея, разбираш ли?
- Ако не им дам ресторанта, няма да си тръгнат. - Не.
Разбираш ли, Ханибале? Разбираш ли?
Алфредо...
Опомни се, о, аз съм. А? Алфредо, о.
Но не мислиш ли за сина си, за жена си и за семейството си?
Знаеш ли какво?
Той не помни, както и аз не помня какво означава любов.
Разбираш ли?
Но на нашата възраст любовта е съвсем друг въпрос.
Този ресторант е принадлежал на дядо ти , който е принадлежал на баща му, а след това
е наш, ще принадлежи на Марчело и децата на Марчело.
Ако Марчело остане там, никога няма да има деца.
Защо не? Всичко това заради едно китайско дупе!
Казах ти да не говориш за нея така, ясно?
Ханибале, аз се преродих с нея. Нещо повече, аз се съживих.
Ти не разбираш, защото си мъртъв отвътре.
Значи ме лъжеш?
Алфредо, лъжеш ли ме?
Израснахме там, още от деца бяхме като братя.
Не можем да се поддадем на това изнудване и да оставим всичко на тези копелета.
И нека този свят върви по дяволите.
За какво, по дяволите, говориш?
Това е моят дом... Това е моят дом.
Гадняри, всичко ли искате да вземете?
Току-що намерих решението на проблема на г-н Алфредо.
Спри да вдигаш шум и остави оръжието.
Ханибал...
- Не, не... - Какво правиш?
- Не се тревожи. - Махай се, остави ме на мира...
Успокой се.
Искаш да ни застреляш?
Не, Алфредо, моля те.
Алфредо!
Постави инициалите си на всяка страница и се подпиши четливо в долната част, нали?
Алфредо, хвърли тази химикалка. Моля те, не подписвай, Алфредо!
Алфредо...
Алфредо!
Ханибал...
Върви. Прибери тези неща и тръгвай. Никога не си плашил никого.
Не! Не!
Какво направи!
Не!
Алфредо, не ме оставяй сама!
Не!
Копеле!
Върви по дяволите, италиански негодник!
Не ти казах, за да те предпазя.
Ето защо искам да си тръгна.
Къде отиваш? Марчело!
Отвори! Отвори!
Ханибал.
Как си се наконтил, а?
Ще се жениш ли?
Ти си страхотна.
Знаеш ли какво мисля?
Защо да не вечеряме тук?
- Тук ли? - Няма никой тук.
Това е нашият дом.
А?
Тази вечер ще ни обслужат.
Виж, Лорена, мислила ли си някога за това...
може би, кой знае...
Ти и аз, харесваме това...
Ако нещата се бяха развили различно , или... не знам.
По-добре е да не си задаваме тези въпроси.
Права си.
Всичко е по-добро от съжаление.
- Трябва да гледаме напред. - Да.
Затова те поканих на вечеря. Да гледаме напред.
Където работих през последните 30 години?
Какво става?
Марселино, каква е тази мръсотия?
Супа букатини със зелен чай.
В чест на татко.
...
Разбирам, но аз исках аматричиана.
Той също винаги е искал аматричана.
Той обядваше и вечеряше с нея.
Може ли?
Но той не можеше да го преглътне.
Болеше го стомаха, онази нощ беше мъчение.
Помниш ли, мамо?
Трябваше да го заведем в спешното отделение.
- Защото си мислеше, че ще умре. - Да, спомням си.
Той обичаше да ходи в спешното отделение.
Главоболие, Спешно отделение.
Болка в ръката, болка в сърцето...
Спешно отделение.
Когато имаше малка рана, тетанус...
Спешно отделение.
И тогава той винаги искаше да му направят рентгенови снимки.
За безопасност.
И се ядосваше, когато му казаха, че няма нищо нередно с него.
И започваше да вика. „За какво говориш?“
„Те не са лекари! Те са оръжия, откраднати от селското стопанство.“
„Оръжия, откраднати от селското стопанство“.
Да, той обича да казва: „Оръжия, откраднати от селското стопанство“.
„Мързеливи хора, имигранти“. Помниш ли?
Да.
„Тези имигранти, мързеливи хора.“ Колко пъти беше казвал това?
Какво означава Скалзакани? Знаеш ли какво означава?
- Не. - И аз не знам какво означава.
Само Алфредо знае.
Марчело, защо ми донесе тези боклуци?
Не е храната, а апетитът.
И никога не го е пропускал.
Или не?
- Яж. - О, какви са тези обноски?
- Яж, Ханибал. - Какво имаш предвид?
Яж, искам да те гледам как ядеш!
О, Марчело, какво ти става? Защо направи това?
Лорена, току-що си спомних, че имам работа за вършене.
Ами нашата вечеря?
Друг път.
Ще си тръгнеш ей така? Наистина ли?
Прокле душата си за това място и си тръгваш така? Ханибале?
- О, Ханибале! - Марчело, какво беше това?
Кажи ми какво става? Защо направи това?
- Какво не е наред? - Мамо...
Толкова си красива.
Нищо, просто съм малко притеснен.
Ще му се извиня сега. Става ли?
Скоро ще се върна.
Ханибале!
- О! - Върни се вътре, ще е по-добре за всички.
Нека да го занесем там.
Ханибале!
- Върви си, Марчело. - Няма да бягаш от това. О!
- Махай се! - Как можа?
Как стигна до това ужасно място?
Той ми разказа всички тези глупости за гроба на баща ми!
Кажи ми! Ти уби най-добрия си приятел.
- Най-добрият ми приятел... - Кажи ми!
Искаше да ме напусне.
Баща ти,
той продаде най-красивото, най-ценното нещо, което имаше,
нашият ресторант.
- Но кой е нашият? - Тези копелета...
Предпочитам баща ми да беше жив!
Защото си един идиот!
Защото си идиот.
Като него.
- Затова. - Ти си идиот, Ханибале.
Виж се, изглеждаш жалък.
- Внимавай за езика си. - Наистина ли?
- Внимавай за езика си. - Умираш от глад.
По-лошо от хората, които експлоатираш. Ти си динозавър, Ханибале.
Ти си последният останал динозавър на Земята и си жалък убиец.
„Убиец“ ли?
- Аз го направих за теб. - За мен ли? - Да.
- Направих го за нас. - Не.
Ти го направи, защото беше самотен като куче.
И единственото място, където можеше да отидеш, беше там.
И единствените хора, които те обичаха и приветстваха, бяхме ние.
И ти уби най-добрия си приятел.
Той те обичаше.
С всичките глупости, които правеше.
Обичах те, въпреки всички лоши неща, които правиш.
Тя...
те обичаше, въпреки всички лоши неща, които си направил.
Обичахме те, както обичаш нещастен човек, виж ме...
- Стига... - Съжалявам те.
- Отвращаваш ме. - Мамка му, спри.
Достатъчно.
Искаш ли да убиеш и мен?
Хайде, убий ме.
Защото няма да ти дам мира.
Хайде, убий ме.
И ме сложи до баща ми.
Да се сбогуваме. Урокът свърши.
Довиждане.
Ще се видим утре.
Елате рано утре.
Спагети с чесън и олио, с букатини и матричана
и пенне ал'арабиата.
Чао.
- Здравей, Лорена. - Здравей.
- Здравей.
Хайде, човече, още един лош ден свърши.
За теб.
Добре дошъл.
Копеле.
Толкова съм уморена. Уморен ли си?
Хайде да отидем да ядем.
Марчело?
Мама е много гладна, хайде да ядем!
- Благодаря ти, татко. - Няма защо, любов моя.
- Благодаря, татко. - Няма защо.
Добър апетит!
Трябва да ги донесеш утре, иначе няма да имам време.
Ще се погрижа за това.
Превод на субтитрите: Иво Иванов Тодоров