Може би не съм достатъчно ясен.
Може би трябва да съм честен и да ти кажа какво искам.
Какво искаш?
Искам душата ти да е отворена пред мен.
СТРАХ
Объркване или нещастие се пораждат от неосъзнатия потенциал на човек.
Хедонизмът на Серенак веднага води до удоволетворение.
Дори мимолетните пориви се подкрепят, независимо от болката
и цената, която другите плащат.
Може ли цигара?
Не съм те виждал на други лекции по философия.
Просто ми беше задължителна. Иначе съм синематограф.
Бива ли те, или си от онези, които се смятат за следващия Скорсезе
прекарали петък вечер в Мола, вместо да си легнат с някоя?
Определено не съм следващия Скорсезе
Но не съм си легнал с някоя поради далеч по-унизителни причини
от това че съм бил на кино.
Куейд. - Стивън Грейс.
Философията тук не струва.
Би трябвало да се занимаваме с философия, която си заслужава.
Нещата, които не разбираме, тези от които ни е страх.
Ако ли не, рискуваме да...
Няма значение.
Какво рискуваме?
Ако не откриеш Звяра, рано или късно, той ще те открие.
Не мисля че имам страхове, които да си заслужават 2 часа лекция.
Нямаш ли? Какво е най-лошото нещо, което ти се е случвало?
По-големият ми брат почина, когато бях на 15.
Как почина? - Катастрофа. Бил е пиян.
Тази загуба трябва да те е накарала да се чувстваш по-уязвим.
Нямаше ли страх от смъртта?
Не страх. Гняв, тъга.
Не и страх. Страхът би бил егоистичен.
Повярвай ми, живота ми е доста смотан.
Рядко страхът присъства в него.
Добре, предавам се. - Мерси.
Това означава, че си изпускам влака. - Звъни за десети път,
откакто се запознахме.
Просто съм практичен. - Или те е страх да живееш.
- Събуди се, миличък. Вкъщи сме. Изглеждаш уморен.
Коя приказка искаш?
Мога ли да ви помогна?
Претърпях злополука. Трябва да ползвам телефона ви.
Съжалявам, не работи. Ще трябва да отидете другаде.
Сара, излез от къщата!
Моля ви, недейте!
Мамо.
Това е майка ти.
А това е баща ти.
Не можах да спя. - Заради математиката или етиката?
Излязох.
Когато аз те каня, не излизаш. - Беше импровизирано.
Просто така стана.
Тук е един полицай. Попита дали знам къде си бил снощи.
До тук беше голямото ти бъдеще. - Много смешно.
Защо си дошъл? - Искам да дойдеш вкъщи довечера.
Защо? - Искам да ти предложа нещо.
Защо просто не ми кажеш сега? - Не мога, трябва да бягам.
Ела след работа. Улица "Поклонник" 64.
Радвам се, че се запознахме.
Як родилен белег, между другото.
В мазето. Идвай
Това е всичко за днес.
Добро е.
Рисунката? Хоби ми е.
Имаш ли други? - Не.
Хвърлям ги, като са готови. Не мога да понасям всичките тези погледи.
Чакай да се преоблека.
Та, мислех си за нещо.
Нали си чувал за Кинзи?
Да. Този със сексуалните проучвания?
Да. Ами ако направим проучване за страха?
За страховете на хората и какво ги поражда.
Имаш достъп до апаратурата на филмовата катедрата?
А и ти трябва проект за курсова задача.
Експеримент по катарзис.
Да съпреживееш нечий дълбок страх,
Това е най-безопасният начин да се докоснеш до Звяра.
Не мисля че искам да се докосвам до Звяра, за който говориш.
Ами нека го направим просто защото е яко да се направи нещо стойностно.
Ами щом поставяш така нещата.
Лятото, когато брат ми почина, си купи една бракма.
Иначе беше много яка...
Светлосин Мустанг от 1965'.
Возихме се цялото лято.
Не исках да си призная онази вечер, но беше прав.
Когато брат ми почина...
Първата ми мисъл беше, че можеше да съм с него.
Че можеше да съм умрял на петнадесет.
Значи си навит?
Да, навит съм.
Добре. Да го отпразнуваме.
Стивън, това е Саманта. А това е Зоуи, нали?
Готино име? Гледала ли си фима "Да убиеш Зоуи"?
Моля? - Казах, че името ти е готино.
Не се ли ползват компютри за това вече?
- Не носят ли очила на закрито само смотаняци и терористи?
Трябва ми редактор за курсовата. Искаш ли да сме партньори?
На каква тема е?
Страх.
Ще преследваме Звяра.
Ще открием причините за дълбоките страхове на хората.
Да видим какво има в тъмнината в гардероба?
Добре, брой ме.
Търсят се хора за интервю, изучаващо страха.
Участниците трябва да разкрият най-личните си страхове.
На колко години сънува първия си кошмар?
Първият кошмар, който помня... - Мразя влагата.
Най-гадно ми е от намокрена кърпичка Става като бъркоч от плът.
Обирали ли са ви? - Вярвате ли в дявола?
Наранявал ли ви е някой от семейството?
Виждали ли сте как някой умира? - Кое е най-силното ви усещане за страх?
В началото беше като гъбички. - Нямам вяра в нищо.
Бог е човек, а човек се смята за Бог.
Когато се роди сестричката ми, вагината на майка ми се разпра с 8см.
Трябваше да я кърпят с цяла връв.
Тогава се заклех да нямам деца.
Добре, достатъчно.
Оказа се че червей е изпълзял там...
когато съм плувал в езерото до къщата на дядо ми.
По слабините ми растеше сирене.
Мисля че това ни е достатъчно.
Знаеш ли че караме пет предмета заедно,
а за първи път обядваме?
Това не е обяд, това е ботаническа градина.
Съжалявам ако те обиждам с нея, господин Троен Байпас.
Бургерът е добър. - Просто не обичам месо.
Бургерът ти.
Направо ми се повръща от него.
Гадост. Много приятно.
Първи обяд за две години.
Ако трябва да сме ти си от хората, с които си приказвам най-много.
Леле, какъв си загубеняк.
Какво има? - Не е достатъчно добро.
Начало е.
Страх ме е от паяци, страх ме е от клоуни.
Страх ме е от шибания Мики Маус. Кой го ебе?
Спокойно.
Имаш ли аларма за сране?
Дай ми шибаното нещо. - Няма.
Дай ми шибания часовник, Стивън.
Няма... - Дай ми часовника.
Спрете се.
Шибаняк!
Спрете!
Интервюирайте мен.
Моля?
Искам да седна на стола.
Порастнах в малък град до Ню Йорк.
Майка ми работеше в супермаркет, а баща ми...
Работеше в месокомбинат, на 30-тина километра от града.
Колеха говеда там и снабдяваха пазара
с органично телешко, захранено с царевица.
Работеше до късно и докато се прибере, майка ми винаги беше заспала.
Лежах си в леглото и...
и слушах звука от обувките му, когато влизаше в стаята ми.
Не знам дали майка ми само се преструваше,
че не знае какво става.
Дали беше твърде слаба.
Не е нужно да го правиш.
Но...
това, което си спомням най-добре е...
миризмата му след работа.
Тази тежка метална миризма,
пропила се в него във фабриката.
Миришеше като топла кръв по тревата.
Като замръзнала мас във фризерите.
Едва издържам при вида на месо,
а да не говорим за мисълта за изяждането му.
Изглежда ще взимам витамини с желязо до края на живота си.
Ето за това говоря, мамка му! Една откровенна травма.
Показах ви моята. Покажете ми сега вашите.
Хайде Куейд. Вашите как те наебаха?
Ще остана за през нощта. Така и така изпуснах последния влак.
Ставай, Стивън! Той е влязъл!
Какво има? Добре ли си?
Какво стана?
Просто сън.
Не ми зучеше така. - Всичко е наред.
Връщай се в леглото.
На практика знаеш всичко за мен.
Аз не знам почти нищо за теб.
Родителите ми загинаха, когато бях на шест, Стивън.
Бяха убити, убити пред очите ми.
С брадва от навеса с инструменти на баща ми.
Така и не хванаха извършителя.
Не знам как се измъкнах. Бягах с всички сили.
И още не съм спрял да бягам.
Не казвай на никого, Стивън.
Обещай ми! - Обещавам.
Здравей, страшнице.
Куейд те търси вчера.
Какво искаше?
Пита ме дали бих му позирала.
Какво му каза? - Казах му "Не, ташак ли си правиш?"
Разбира се по-учтиво.
За малко да ме убеди.
Може ли да си платя това? - Разбира се, извинете ме.
Какво пък е това? - Терапия.
За 1200 от Нет-а.
За какво ти е? - Знаеш за какво. За теб.
Открий Звяра. Карай я когато си готов, нито миг по рано.
Хайде. Мисля че днешният е добър.
Джошуа, кой е най-страшният ти спомен.
Когато бях на шест ме блъсна кола.
От сътресението оглушах за три години.
Както си бях нормално момче...
се превърнах в напълно изолиран от света.
Майка ми ме научи на молитва за най-тежките моменти.
Мили Исусе... нещо от сорта на...
Закриляй това малко дете, нещо от сорта.
Не я помня вече.
Отдавна не ми е трябвала.
Един ден слухът ми се завърна.
И все пак, още...
Като чуя силен звук и лампичката светва
Даже като говоря за това...
Навява ми чувство на ужас.
Това е най-лошото възможно нещо.
Да живееш с мисълта, че нещото, което те ужасява най-много,
може да се върне всеки един момент.
Ще ми позираш ли утре? Обичайното заплащане.
Не мога, имам планове. Попитай някое от другите момичета.
Имам изненада за теб. - Подарък?!
Необходимост.
Супер яко.
Теоретично неразрушим е. Поне не се драска и евентуално е водоустойчив.
Благодаря ти, Шерил.
Реших че ако искаш да ме интервюираш за проучването за страха, нямам против.
Добре, ще организираме нещо с останалите.
Предпочитах... само с теб. Ще ми е по-уютно.
Дадено.
Мога да мина довечера след часовете. - Супер.
Това ли са вашите? - Да.
Майка ми и двете ми големи сестри. Красавици са, нали?
Да, красавици са. Като сестра им.
Ще почваме ли?
Помня кристално първият ми ден в детската градина.
Носех светлосиня рокличка.
Не бяха минали и десет минути,
преди едно момче да ме пита какво ми е на лицето.
Тогава за първи път разбрах, че има от какво да ме е срам.
Няма от какво да те е срам.
Трябва да си безучастен, ако не помниш.
Знам че има и много по-лоши неща от белези по рождение.
Но ми е трудно да разсъждавам така, когато си видя лицето в огледалото.
Или като видя сестра си.
Всеки ден от живота ми, хората искат да ми зададат въпроса на момчето.
Всеки път, когато се запозная с някого
отново съм петгодишното момиченце.
Съжалявам, че преживяваш това, Аби.
Искаш ли да видиш нещо?
Нещо, което ми е трудно да направя.
Нещо, което показвам на малко хора.
Аби, не мога. - Защо?
Сърцето ми принадлежи на друга.
Дори не вярвам в такива неща.
Върви си. Моля те, просто върви.
Ще минеш ли просто да вземеш камерта? Може да не говориш с нея.
Защо просто не я изчука? - Защото не я възприемам по този начин.
Страх те е, че Шерил ще разбере.
Няма нищо общо с това.
Значи може да й покажа записа?
Ще ме оставиш на мира поне веднъж?
Шерил е доста обременена. Просто не искам да бъдеш наранен.
Да не говорим, че ще пречи на колектива.
Това е само курсова задача.
Не е като да лекуваме рак.
Просто курсова задача? Това ли е за теб?
Знаеш какво имах предвид.
Нали сме приятели? - Да.
Естествено, че ще ти помогна.
Ще взема камерата и ще изхвърля касетата. След като я изгледам.
Нещо друго?
Да. Утре съм с колата.
Браво на теб.
Знам че мислиш, че за мен е голямо душевно предизвикателство,
но е просто една кола, Куейд.
Знам... само кола е...
Когато се опитваш да свалиш мацка. - Не говори глупости.
Искаш ли касетата?
Не.
Наистина си секси.
Не, не съм.
Защо да не си?
Има много неща, които са секси.
Къса пола и високи токчета.
Сутришният дъх и рошавата коса.
Да си целият в мръсотия, понеже си чистил гаража цял ден.
Зимно яке, което крие всичко, без това.
Да си секси е нещо уникално.
Искаш ли да спреш да се самосъжаляваш?
Ще ме нарисуваш ли нормална?
Ближи ме. Моля те.
Какво има? Кошмар ли?
Кой е най-страшният ти спомен?
Животът ми е лабиринт.
Картата за сложността му е гравирана на лицето ми чрез хиляда изражения.
Кой е най=страшният ви спомен?
Има отговор в това, което правим.
Лек, с който не могат да се мерят лекарствата и терапиите.
Понякога се отчайвам.
Може би не съм достатъчно ясен.
Може би трябва да съм честен и да ти кажа какво искам.
Какво искаш?
Искам душата ти да е отворена пред мен.
Да е като широко разтворен прозорец, за да мога да се взра в тайните й.
...та взех малко бира, обаче трябва да свършим всичко тази вечер.
Колко взе? - Шест.
Нека ги нося. Всичките са за мен.
Хайде де, дай ми една бира.
Бях се затворила в къща до двадесет годишна възраст.
Къщата на майка ми.
Имах диагноза агорофобиа.
Никога ли не излизаше?
Как се снабдяваше с храна и тоалетна хартия.
Бях зависима от майка си.
Намразих я жестоко.
Тя беше причината за всичко лошо в живота ми.
Но беше единственият ми приятел.
Умря от сърдечен удар, когато бях на 21.
Така и не казах на някого.
Никога не се бях обаждала. Не можех.
След три седмици съседите дойдоха, вероятно усетили миризмата.
Обадиха се на бърза помощ.
После ме проверяваха често.
Добре че го правеха, защото...
когато направих опит за самоубийство ме намериха.
Имаш ли против да разкажеш за това?
Резнах си гърлото с бръснач.
Бях мъртва за пет минути.
За това съм тук.
Преди три години не можех да прекрача прага на къщата си
Сега светът е в краката ми.
Защото откакто се завърнах, вече съм напълно безстрашна.
Ти си шибана лъжкиня. - Моля?!
Не можеш да идваш тук, да ме лъжеш и да ми разправяш, че нямаш страхове.
Какво правиш! - Махни се от мен
Изкуствено е, мамка му.
Педераст.
Мислех че ще повлия добре на автобиографията ми.
- Това не ти е реалити шоу. Изчезвай, да те еба.
Еби се! - Ти се еби!
Не, ти се еби!
Побърка ли се, мамка му?
Не можеш просто така да нападаш хората.
Не бях ли прав?
На кой му пука?
Какво ни пречи толкова? Не искам да ме арестуват за нападение.
На кой му пука ли?
На кой му пука? Все пак е само курсова задача, нали?
Точно така.
Никгоа не е било такава! Не ме ебе за курсовата ти задача!
Моля те, престани.
Остави ме.
Ебеш ли я въобще, или?
Как звучи, като свършва? - Достатъчно.
Сигурно е от тихите. Оставя те да действаш, когато си и го вкарал.
Направи нещо, което... На теб дори не ти пука.
Добре че не опитах да ти взема часовника.
Шерил, Стивън е.
Ще платя щетите. Обади ми се.
Браво, Грейс. Кеслър ряпа да яде. 5+
Какво? - Оценките са излезли.
Съжалявам. Прецаках нещата.
Знам че се държа откачено.
Защо предаде филмът? - Не можех да те оставя на провал.
Имах копие на външен носител. Разбира се без последното интервю.
Ще ти платя за техниката.
Да, ще платиш ти... - Честно.
Влез, позволи ми да ти се извиня, че се държах като кретен.
Искам да довършим проучването за страха.
Какво имаш предвид. Довършено е. Ти си го предал.
Не става въпрос, за това, което вече сме правили,
а за това, което още не сме.
Мога и сам да го направя,
но не искам.
Задачата е готова. Аз съм до тук.
Ако искаш да го продължаваш, давай. Идеята така или иначе си е твоя.
До къде ще ходим? - До краен предел.
Страхотно извинение просто... Спри колата.
Изпий го. - Няма да го пия. Спри колата.
Някаква луда игра ли играеш? - Не е игра. Това е животът.
Да се сблъскаш със страховете си. Да живееш.
Не си ли се питал какво е изпитал брат ти
в миговете преди катастрофата?
Преди да загуби контрол напълно? - Не Куейд, не съм.
Избягвам да мисля за тези моменти, както би направил всеки нормален.
Да не мислиш че блъскане в стена, ще ме научи на житейски урок?
Не се знае. Може в тези последни моменти да има някакво решение.
Прозрение, изход.
Изход от кое? - От страха ти.
Отдай му се, Стивън.
Не можеш винаги да си под контрол. - Напротив, мога!
Не можеш! - Отбий в страни!
Хайде де, човече.
Извинявай. Пиян съм.
Качи се и ме закарай вкъщи.
Майната ти.
Трябва ми помощ, Стивън.
Трябва ми помощ.
Какво правиш тук?
Дойдох да...
да видя дали мога да спася нещо от хардовете.
Тук долу?
Търсех крушка...
Ако прилича на лудост, сигурно си е такава, нали?
Това ли си мислеше?
Не знам какво си мисля.
Искам да си ходя. - Питай ме какво искам.
Давай.
Питай ме.
Какво искаш?
Искам да пренесем проучването ни на следващото ниво.
Аз съм Шерил. Оставете ми съобщение.
Здрасти, Стивън е.
Не съм те виждал от седмица...
Няма да ти усложнявам живота, искам само да поговорим.
Обади ми се. Чао.
Излизам във ваканция утре, а не сме се сбогували.
Не исках да оставям нещата така.
Това странно видео се излъчва по университетския канал.
Това е на всеки телевизор, в целия университет.
Това е реалността ти.
Няма никога да си нормална.
Успя да дойдеш.
Благодаря. Гледах пак касетата ти и искам да ти зададем още въпроси.
Интервюто ти е толкова дълбоко, искам да разучим всичко.
Стивън и Шерил ги няма? - Не успяха да дойдат тази вечер.
Искаш ли нещо за пиене?
Джак с кола? - Става.
Искаш ли лед? - Да.
Имаш много добра колекция. "Световъртеж" на Жан-Пол Сартр.
Четах му друга, но чух, че тази е по-добра.
Добре, буден си. Уморих се да чакам.
Чуваш ли ме?
ЧУВАШ ЛИ МЕ?
Мисля че все пак ме чуваш...
Моля те.
Страх ме е.
Какво съм направил?
Махни това гадно нещо от главата ми.
Приличаш на идиот. Космонавт.
Не знам какво си въобразявах.
Съжалявам. Какво съм объркал? Какво съм направил?
Погледни от тази страна нещата.
Изправи се срещу Звяра. Звярът победи.
Къде си?
Щеше ли да ме харесваш, ако бях красива?
Перфектна, като сестрите ми.
Какви ги говориш? Аби?
Кажи ми къде си? Къде си?
Повикайте линейка!
Някой да повика линейка, мамка му! Помощ!
Мили Исусе, добър и всемогъщ, закриляй това малко дете.
Смили се над простота ми и намали страданията ми докато дойда при теб.
И тогава всичко ще е по-добре.
Самоличността му е неизвестна. Не знаем кой го е довел тук.
Въобще не говори с докторите.
Готови сме.
Кой е най-страшнят ти спомен?
Изправи се срещу Звяра!
Ти й причини това!
Ела ми тук!
Няма да оставя да ти се размине!
Искаш да се изправиш срещу Звяра? - Това е майка ти.
Изправи се срещу мен!
Баща ти.
Аби е в спешното, мамка ти.
В спешното е, Куейд!
Заради теб.
Излизай тук, мамка ти! Веднага!
Мислиш че можеш да ме сплашиш ли Стивън?
Хвърли брадвата. На колене.
Искам да ти покажа нещо.
Резултатите от курсовата задача.
Напоследък са доста по-качествени.
Това е телешко, добре сготвено, леко осолено.
Какво си направил, мамка ти?
Няма я тук вече, пуснах я. - Не ти вярвам.
Заклевам се. Исках само да видиш следващата фаза на проучването ми.
Започнах да достигам до нужните резултати
и се чувствам по-добре.
Вече нямам кошмари.
Предполагам че тя реши, че може да чака по-дълго от мен.
Мразеше дори миризмата му.
Сигурен съм, че спомените за баща й са се върнали с голяма сила.
Сякаш се е случило вчера.
Колко време я държа там?
Докато не получих доказателство на теорията.
Изглежда болна. - Гладна е.
Минал е ден и половина.
Ето тук започва да се пропуква. Тук започва страхът.
Все проклинаше мен, когато се сблъскваше с месото.
Няма да го направя.
Няма да ти дам това, което искаш.
Даже вече не съм гладна.
Предпочитам да умра, отколкото да изям гадното ти месо.
На този етап започна да халюцинира. Малки нервни тикове.
Сякаш имаше нещо в косата си, или нещо отзад на врата си.
Боже, това месо изглежда... - Червясало?
В стаичката й е топло.
Има и няколко мухи с нея.
Снесли са яйцата си в месото.
Това част от плана ти ли е?
Да, това подсилва дилемата й.
Колкото повече чака, толкова по-лошо става.
Ти си болен.
Ти си просто един шибан садист, Куейд.
Колко време е минало? - Пет дена.
Шест. Шест дена.
Извинявай, Куейд.
За каквото и да съм направила...
Извинявай.
Моля те пусни ме.
Моля те.
Съжалявам.
Удивих се колко внезапно се предаде.
Седна в средата на стаята и оглозга месото до кокал.
Просто така.
Къде отиде? - Слезе в кухнята.
Изпи няколко чаши вода и поседя на един стол 3-4 часа.
Сготвих й да хапне малко картофи и си замина.
Майка ти лъжлива, къде е тя?
Ако искаш провери къщата.
Кой е с теб? - Никой. Освободи ме.
Да гледаш страха от смъртта,
перлата на всички страхове, това е върхът.
Някой беше написал, че човек не може да предвиди смъртта си,
но интимно да опознаеш смъртта на другите
да видиш номерата, чрез които съзнанието се опитва
да отхвърли горчивата истина,
дава частица познание за природата на смъртта, нали?
Това може отчасти да подготви човек за собствената му смърт.
Да съпреживееш нечий страх е най-хитрият и безопасен начин
да се докоснеш до Звяра.
Да видим колко трябва да си гладна, че да опреш до това.
Превод и субтитри: pnv_Creator pnv_Creator@abv.bg