М О С Т Д О Т Е Р А Б И Т И Я
субтитри от YavkA.net
Препечена филийка? - Да, моля.
Дай си купичката, Ели. Хапни нещо. - Не съм гладна.
Не тръгвай на училище с празен стомах.
Ще си хапна още. - Конфитюр?
Да, моля.
Внимавай, Бренда. Ще ми омацаш дрехите.
Били Бейкър ще е в часовете по математика.
И него ли са го скъсали? - Млъквай!
Престанете!
Присмял се хърбел на щърбел! - Вълнуваш се за първия учебен ден?
Да.
Сестра ви е много сладка, нали? - Мамо, той смърди.
Да се къпе, преди да сяда на масата.
Яжте си закуската и не се заяждайте с брат си.
Вземи си сока, Мей Бел. - Благодаря.
Кой ми е скрил кецовете?
Не приличаха на нищо. Изхвърлих ги. - Защо, мамо?!
Децата ми няма да ходят на училище в неугледен вид.
Приготвих ти един от хубавите чифтове на Бренда.
Те са момичешки.
Смених скъсания серпентинов колан.
Заповядай, Ели. - Защо си посърнал?
Днес имам важно състезание.
И? - Изхвърлиха ми кецовете.
Приготвих му по-запазен чифт. - Не мога да тичам с момичешки.
И със старите нямаше да можеш.
Трябва да му купим нови, Мери.
Искаш да привлечеш вниманието на Били.
Нямаме пари за непредвидени разходи.
Извинявай, какво?! - Извинена си.
Мъжките и дамските не се различават. Свърши ли си задачите?
Ще го направя.
Мога да чакам най-много 10 секунди, мъжки.
Дай ми го, ти казах! - Това ми е обядът!
Аз си го намерих.
Престанете, деца.
Ето ти безплатен обяд, фермерче!
Кротувайте! - Добър мерник, Джанис.
Как наричахте учителката си? Александра пита.
Чудовищната паст. Чупката. - Викат на Майърс Чудовищната паст.
Казах ти да се разкараш.
В часовете ми са забранени дъвките, приказките, електронните устройства.
Свалите ли есе от интернет, ви чака наказание.
Да започнем годината с дисциплина и самостоятелно написани домашни.
Очаквам да си водите записки. - Зън-зън-зън...
Активираш ми детектора за неудачници.
Джеси Арънс!
Не си и помисляй да ми проваляш часовете като сестрите си.
Това важи и за теб. - Той ме удари.
Свършено е с теб. - Скот Хогър и Гари Фулчър, тишина!
След това грубо прекъсване се връщаме към темата на часа.
Яки кецове, Арънс. И бельото ли износваш на сестрите си?
Отговори му, Брокатена пантофке.
Добро утро, деца, и добре дошли. Дано сте прекарали добре лятото.
Г-жо Майърс, това е Лесли Бърк - новото попълнение в класа ви.
Добре дошла в Ларк Крийк, Лесли. - Благодаря.
Благодаря, г-н Търнър.
Лесли, тази сутрин ще седнеш на моето бюро,
докато намерим къде да те настаним.
Обичам да откривам първия срок със забавна задача.
Извадете лист и напишете есе за любимото си хоби.
Кажи?
И двете страни на листа ли да изпишем, г-жо Майърс?
Една страница е предостатъчна. - Ще използвам и двете.
Яко е. - Нали?
Ще ти дам два кинта, останалото е за мен.
Може ли да мина? - Имаш ли долар?
Не. - Тогава пикай в гащите.
Какъв ти е проблемът? - Ти си тази с проблеми, откачалко.
Да, зайче.
Внушителни ходила! - Каза ли нещо?
Да, чувала ли си историите
за троловете под мостовете, събиращи такси от злощастните минувачи?
Какви тролове я гонят!
Няма да ме преметнеш, върлино. Дай си ми долара.
Давайте! - Да ги разбием!
С Хогър ще спечелим.
Състезателите от следващия клас да застанат на старта.
Фулчър, Хогър, по-живо.
Подгответе се за стартиране.
Зън-зън-зън... - Свършено е с теб.
Не прекрачвайте стартовата линия. Без номера, знаете правилата.
Спринтът е само за момчета, зайче.
На теб говоря! - Шубе те е да не те надбяга момиче?
По местата. Готови?
Свършено е с теб. - Старт!
Давай, Хогър!
Хайде, Хогър, изпревари ги!
Хайде, Джес, давай!
Бързо! Надбягай ги! Ще се справиш, Джес!
Давай!
Спечели ли, Джес?
Здрасти. Казваш се Джес, нали?
Глупак! - Защо ме блъскаш?
До утре. - Чакам 10 секунди, мъжки.
Благодаря.
Следиш ли ме? - Не. Живея отсреща.
Съседи ли сме? Имаш ли по-малки сестри?
Не, единствено дете съм. - А кукли Барби?
Да, няколко.
А ти? - Да. Една и половина.
Имаш и разполовена? - След игра на екстремни Барбита.
Не съм я чувала. - Пускаш ги в тоалетната чиния
или от горния етаж - такива работи.
Забавно е. - Така и звучи.
Е, до скоро. - Да, чао.
Чао. - Здравейте.
Здрасти, татко. - Идва ли ти се на пазар с мен?
Да. - Чао.
Ела при мама, миличка. - Тя го разля. Защо да съм виновна?
Помолих те да се грижиш за бебето, Бренда.
Ред е на Ели.
Пиша си домашното по алгебра. - Още малко крем.
Стига! - Големи сте, трябва да ми помагате.
Мей Бел, колко пъти да повтарям да не ми пипаш вещите?!
Не бях аз. - Ти си била.
Докажи го. - За какво се карате?
Тате! - Тормози ли те брат ти, съкровище?
Ровила ми е в нещата. - В кои?
Как мина състезанието?
Дъщерята на новите ни съседи надбяга всички момчета, дори Джес.
Изхвърли боклука преди вечеря.
Една капчица...
И като с вълшебна пръчица цветята на Мей Бел ще се появят.
Ще покълнат ли някога семената?
Парникът ще се напълни с моравите ти цветя -
цветята на Мей Бел.
Винаги съм искала от онези с изцяло моравите цветове.
Разкошни са.
Тези ще пораснат бързо. - Нали?
Утре ще завариш парника осеян с тях. - Да.
Звънецът! - Забравих учебника по математика.
Добро утро на всички! - Добро утро, г-це Едмъндс!
Не се ли радвате, че лятото свърши?
Не! - Нима? Аз пък се радвам.
Елате да си изберете инструменти.
Може ли да взема дървеното блокче? - Да.
А аз - кастанетите, г-це Едмъндс? - Да, заповядай.
Готови ли сте за часа по музика?
Снимай я. Споменът ще е по-траен.
Каква е тази гробовна тишина?
Старият Макдоналд имаше ферма... - Не.
Не ви ли харесва тази песен? - Не!
Да ви чуя с нещо любимо тогава.
Не можем ли да бъдем приятели?
Защо да не можем, кажи? Причина ми посочи.
Из Китайския квартал вървях и ненадейно,те видях.
Повиках те, но не се обърна, на поздрава ми не отвърна.
Не можем ли да бъдем приятели?
Защо да не можем, кажи? Причина ми посочи.
Вноски за социални помощи предвиждам.
На опашките за тях те виждам.
Не можем ли да бъдем приятели?
Защо да не можем, кажи? Причина ми посочи.
Цветът на кожата ти не ме вълнува ,
стига между нас хармония да царува .
Вчера вече гледахме клипа. - Е, и?
Смени канала. Дай ми дистанционното.
Престанете. Постоянно се дърлите.
Нямам търпение да заживея сама. - Искам да го гледам.
Не можем да продължаваме така. - Скъпи, изкарвам колкото мога.
Трябва да измислим нещо. - Ще вземам повече поръчки.
А ти може да поемеш още една смяна.
Мъртъв си!
Еха! Добре рисуваш.
По-хубаво от всички деца, които познавам.
Благодаря.
Ще ви прочета това съчинение по две причини -
умелата употреба на прилагателни
и наблюдателността на авторката към видяното и преживяното,
която е основополагаща при писането.
"Апарат за подводно дишане" от Лесли Бърк.
Лесли, прочети ни съчинението си.
Не е за вярване...
"Плавно плувам напред.
Нося се над дивата красота на непознатия свят под мен -
в безмълвна тишина,
нарушавана единствено от звука на дъха ми.
Над мен се прокрадва единствено блещукаща светлина
от света, от който идвам и към който ще се върна след това.
Гмуркам се към дълбините.
Аз съм лекодоволаз.
Навлизам надълбоко, край релефните скали и тъмните водорасли,
към необятните сини дълбини, където се спотайва пасат от сребристи риби.
Докато плувам, от мен излизат мехурчета
и се понасят нагоре като лутащи се миниатюрни медузи.
Проверявам кислорода в бутилката. Няма да успея да видя всичко,
но оскъдното време прави преживяването уникално."
Благодаря, Лесли. Довечера от 19 ч. по Четвърти канал
ще излъчат предаване за подводния изследовател д-р Боб Балард.
Гледайте го и напишете есе от една страница за наученото.
Кажи, Лесли. - А ако не можем да го гледаме?
Ако кажеш на родителите си, че е за домашно, няма да възразят.
А ако нямаме телевизор?
Според татко телевизията убивала мозъчните клетки.
Баща ти е невеж. Ние гледам телевизия всеки ден.
И резултатите са налице. - Тогава не пиши на тази тема.
Избери си друга. - Например "Как се живее в пещера".
Достатъчно, г-н Хогър.
Лесли, на каква тема ще е есето ти? - Прилепите в пещерите?
Джанис се качва. - Новата седна на мястото й.
Какви ги върши? - Джес, големите ще я убият!
Да не ти се мре? Задните седалки са за осмокласниците.
Точно така, върлино. Чупката.
Разкарай се, фермерче.
Просиш си боя.
Тя налита на бой, независимо дали си го просим или не.
Поне да се позабавляваме.
Не ми е забавно да дразня Джанис.
Как се забавляваш тогава?
Не знам. - Искаш ли да си намерим забавление?
Не знам. - Да си намерим, определено.
Какво ви се прави? - Не може да участваш.
В кое? - В нашите игри.
Мей Бел, вече рядко си играя с кулите си Барби.
Искаш ли ги? - Завинаги ли?
Да. - Благодаря.
Късметлия си, че имаш сестра.
Имам цели четири и бих ги заменил за едно куче.
И аз искам куче.
Да изчезваме, преди да размисли.
Да се надбягваме до края на пътя. Готови? Старт!
Побързай, Джес!
Не изоставай!
А акули?
Виждала ли си акули, докато се гмуркаш?
Никога не съм се гмуркала.
Излъга ли в есето? - Не, просто си го измислих.
Измислицата не е лъжа.
А ти виждал ли си нещата от рисунките си?
Не, но...
Виж онова въже. Яко е.
Отдавна виси там. Едва ли е здраво.
Да го пробваме.
Така...
Хвана ли го? Добре.
Благодаря.
Какво правиш? - Качвам се на по-високо.
Готово.
Беше страхотно. Опитай и ти.
Скачам.
Отпусни глава назад и се взирай в облаците - ще е като полет.
Трябва да си намерим наше място.
Някъде, където няма хора като Джанис Ейвъри и Скот Хогър.
В училище пак няма да има отърване от тях.
Нуждаем се от по-хубаво място извън училище.
Например вълшебно кралство, за което заем само ние двамата.
И какво, ако съществуваше такова?
Представи си, че можем да влезем в него
единствено чрез залюляване на това вълшебно въже.
Вълшебно ли е? - Да.
Ела.
Лесли!
Лесли.
Лесли!
Побързай. - Почакай.
Не бива да идваме тук. Земята не е наша.
По-тихо. Ще те чуят. - Кой?
Какво е това?
Погледни, Джес!
Горкичките. Били са толкова близо.
До какво? - До кралството.
Какво е това? - Кое?
Този звук ми е познат. Наблизо има някой.
Чуваш подрънкващите вериги на затворниците.
Чии затворници? - На Господаря на мрака.
Да си вървим. - Почакай, Джес. Виж това.
Какво видя?
Погледни.
Изумително.
Страхотно.
Открихме нашето място.
Воини.
По-скоро водни кончета. - Не, воини са.
От провинциите на дървесните корони.
Тази игра не я знам. - Не е игра, а реалност.
Това са развалините на величествена крепост,
чиито обитатели са били хвърлени в затвора.
С теб сме призвани да ги освободим.
Чуйте ме, пленници на Господаря на мрака!
Дошли сме да ви освободим.
Дайте знак, че ни чувате.
Това си беше чисто съвпадение. Цял ден е ветровито.
Не ви чувам!
Боиш се да не сгрешиш. Изглежда невъзможно да устоиш.
Прибирай се право у дома. До скоро. - Добре, чао.
Близо са твоите мечти.
Само ръка протегни.
Вдъхни си кураж. Успехът не е мираж.
Трябва само да се решиш, без да се двоумиш.
В себе си вярвай неопровержимо ,
всичко е постижимо.
Стига да посмееш
в успеха си да повярваш, ще успееш.
Кураж си дай и смело мечтай.
Радост няма да изпиташ, докато не опиташ.
Купих си класически шевролет. Черен и красив е, за късмет.
По магистралата ще поема някой ден, оставяйки този щат зад мен.
От миналото ще се отърся.
По-хубаво бъдеще ще потърся.
Отвъд дъгата ще надникна променен.
Да замина далеч оттук съм решен...
Някой ден...
Дали да не й помогнем?
Ще се справи.
Зън-зън-зън...
Запомни, четири сме. - Добре.
Чакай ме в края на алеята към вкъщи и си вземи колелото.
Кой би се облякъл така?
Върни ми го. - Хайде, побързай.
Ужас, Джанис, добре ли си? - Какво става?
Джес Арънс ме спъна. Направи го нарочно.
Ще се прибираш пеша, Арънс.
Той няма вина. - Слизай.
Със сигурност е бил той. - Нали?
Кой те подреди така? - Джанис Ейвъри има уникалния талант
да изстрелва пакетчета с кечуп през четири седалки.
Леле! - Може ли да се измия у вас?
Ако мама ме види в този вид, ще погне директора
и с мен ще е свършено.
Здравей. - Мамо, това е Лесли.
Здравей, Лесли. Приятно ми е. - Благодаря, И на мен.
С родителите ти чувствате ли се добре тук?
Да. - Радвам се.
Да вървим. До после. - Не закъснявай, скъпи.
От странен по-странен. - Радвайте се, че си има приятелка.
Къде работи баща ти? - От вкъщи. Мама също.
И двамата са писатели. - Така ли?
Какво пишат? - Художествена литература.
Ето от кого си го наследила.
Кое? - Таланта да си измисляш истории.
Това е професията на вашите.
Разбираш ли от железария? - Не. Защо?
Все пак баща ти работи в железария. - Затапи ме.
Имаме си свой характер. Не сме копия на родителите си.
Щом работят от вкъщи, сигурно ти обръщат повече внимание.
Не съвсем. Какво беше това?
Граната. - Тук няма гранати.
Залегни.
Катерици! - Наполовина катерица и Скот Хогър.
Катерогър? - Катерогри.
Подлите пехотинци на Господаря на мрака.
Нападат ни. - Нуждаем се от муниции.
Това е лоша поличба.
Спотайват се в клоните, виждаш ли? - Да.
Наистина ли? - Да.
Зън-зън-зън...
Лес...
Лесли?
Лесли!
Ела. Оттук се вижда цялото кралство.
Не е ли страхотно, че тук всичко е възможно?
Погледни.
Всичко това е наше.
От планините до океаните.
Какво трябва да видя? - Ще разбереш.
Затвори очи
и дай воля на въображението си.
Как ще кръстим тази земя?
Терабития.
Стъпвайте на пръсти. Тихо. Готови?
Честит рожден ден! - Честит рожден ден!
Честит рожден ден на теб.
Честит рожден ден, скъпи Джес.
Честит рожден ден на теб!
Пожелай си нещо.
Честит рожден ден! - Какво си пожела?
Евтин боклук.
Напротив, много ми харесва.
Как, като не работи? - Просто не сме го разучили, татко.
Запази опаковката. Ще се опитам да го върна.
В парника се е промъкнало животно!
Само това ми липсваше. Животно да ми прегризе растенията.
Какво ще го правиш, ако го хванеш? - Изхранваме се с тези зеленчуци.
Не можем да си позволим да ги делим с малките злосторници.
Значи ще го убиеш? - Налага се.
Вече няма шанс да се вмъкне повторно, нали?
Да се надяваме. Лошо му се пише, ако посмее.
Да ти помогна ли с още нещо? - Пиши си домашните, аз ще разчистя.
Провери под седалката си.
Разбрах, че вчера си имал рожден ден.
Харесва ли ти?
Сигурно е струвал цяло състояние.
Има ли значение колко струва? - Знам ли...
Ще ти взема по-евтин комплект, ако така предпочиташ.
Много ти благодаря.
Джес и Лесли на клон уединен добруват
и тайно се целуват...
Ето ги пак катерогъра и лешояда. - Ето го и Арънс.
Нима момчето, опълчило се на катерогър, се бои от един Хогър?
Г-це Едмънс?
Виж ти, той говорел! - Да ви помогна ли?
Да, благодаря, разведри ми деня.
Аз ще взема този. - Благодаря.
Здравейте. - Здрасти, момчета.
Как така майсторенето ти се удава?
Какво те учудва? - Необичайно сръчна си за момиче.
И необичайно бърза на състезания.
Знаеш какво имам предвид.
Ти пък рисуваш необичайно добре като за момче.
Добре де, печелиш спора, мир.
Вашите не забелязват ли липсите? - Твърде са вглъбени в книгите си.
Какво беше това?
Покажете се!
Гигантски трол! - Не, дърво, което едва не ни уби.
Вярваш ли, че е паднало само? Ела.
Господарят на мрака не успя да ни прокуди с катерогрите си
и ни изпрати гигантски трол. - Колко е голям този трол?
Ходилата му са доста внушителни.
Дали следата е от ходилото му? - От какво друго може да бъде?
Какво ще правим?
Ловец на тролове би го проследил по миризмата и би му устроил капан.
Видя ли това?
Май тръгна натам.
Ние господстваме над Терабития и нищо няма да ни съкруши!
Да се надбягваме до въжето.
Обожавам това място!
Изчезвай. И повече не се връщай.
Какви ги вършиш? - Реших проблема с гризача.
Нима? И как? - Пуснах злосторника вдън гората.
Повече няма да се върне. - Така ли ти обеща?
Не, но повече няма да припари дотук. - Той не е миловиден рисуван герой,
а вредител, който изяжда храна, пари и време, с каквито не разполагаме.
Ясно. - Не витай в облаците, а ме слушай.
Добре.
Лека нощ, миличка.
Сладки сънища.
Гаси вече, Джес.
Лека нощ, татко.
Ще сразим ли грамадния трол след училище?
Витаеш в облаците, Лесли.
Тролът не съществува.
Гледай да не те чуят терабитяните.
Смятаха те за свой крал.
Осиновете си куче
Татко ми подари пандишпанени кексчета.
Не се натрошиха, понеже си ги пазя.
Не те съветвам да се фукаш с тях. - Завиждаш, че за теб нямаше.
Да не ми цивриш, като ги загубиш. - Няма, защото ще ги изям.
Джес! Джес! Джанис ми открадна кексчетата!
Казах ти да си траеш за тях. - Няма ли да направиш нещо?
Иска ни пари за тоалетната.
Дължиш ми долар, фъстък. - Нямам.
Не е справедливо. Пишкането трябва да е безплатно.
Пишкането е безплатно! - Пишкането е безплатно!
Пишкането е безплатно!
Върни ми кексчетата, Джанис Ейвъри! - Какви кексчета, Кексче?
Набий я де, нали си ми брат?!
Знаеш ли какво ще стане, ако я нападна?
Ще ти сритат задника.
Не, ще ме изритат от училище, задето съм се сбил с момиче.
И какво ще постигна? - Тя ми сви кексчетата.
Ела.
Горе главата, Мей Бел. Ще й натрием носа, нали, Джес?
Гледай да не те чуят терабитяните.
Смятаха те за свой крал.
Сезонът за лов на гигантски тролове се открива днес!
Джес! Джес!
Здравей, мъниче! - Това е твоят личен
сертифицирано породист ловец на гигантски тролове.
За мен ли е? - Да, опика ми суитшърта.
Благодаря ти, Джес.
Кръщавам те Принц Териън, ненадминат ловец на гигантски тролове.
Или за краткост Пи Ти.
Май надуши трол. Да проверим.
Ужас, натрапници. - Свършено е с теб. Мъртъв си.
Мъртъв си, мъртъв... - Лешояди.
Какво надуши?
Гигантски трол.
Внушителни ходила.
Бягай!
Майчице!
Изплъзнахме му се.
Лесли.
Кое му е слабото място? - Има ли такова?
Не знам.
Така само го разгневява повече.
Пи Ти!
Ето какво било слабото му място. - Има гъдел.
Гадост. - Тролска кир.
Браво на теб, Пи Ти. - Добро куче.
Кое ли е слабото място на Джанис?
Тя е осмокласничка.
Сигурно някой осмокласник. В кого може да е влюбена?
Да помислим.
Най-готиният осмокласник е Уилард Хюз.
Хрумна ми нещо. - Какво?
Напиши: "Скъпа Джанис..."
Ти го напиши. - Как ли пък не.
Не се обиждай, но момчешкият почерк е нечетим, така че ти ще пишеш.
И така... "Скъпа Джанис,
ти си най-изключителният и красив човек, когото познавам..."
По какво ще позная чина й?
По засъхналата кръв и оглозганите кости.
"Сигурно ще се изненадаш от признанието ми,
но смятам, че си върхът.
Момичетата в училище бледнеят пред теб."
Става. Добави и това:
"Да разберем дали любовта ни е истинска."
Г-н Бейли, точно вас търсех. - Така ли? Защо?
Някой е повърнал в женската тоалетна.
Ясно, ще проверя.
"Чакай ме до автобуса след училище.
Ще пътуваме заедно и ще обсъдим връзката си."
Подчертай "връзката" и я изпиши с главни букви. "С обич: Уилард."
Ако ни спипат, дружно ще ни убият.
Получих бележката. Беше трогателна. - Каква бележка?
Пазя тези две места. - За кого?
Уилард Хюз ще се вози до Джанис.
Какви ги дрънкаш? - Уилард и Джанис
са влюбени до уши. - Мечтай си.
Уилард явно не е наясно. Ще се прибира с другия автобус.
На Джанис й разбиха сърцето!
Каква стана тя, Джанис?
Уилард забрави ли, че е хлътнал по теб?
Къде ти е гаджето?
Какво стана? - Обърна ми гръб.
Супер! - Отиваме ли на нашето място?
Искам и аз да дойда. - Не може.
Живеем в свободна страна!
Последваш ли ни, ще разтръбя, че още си смучеш палеца
и спиш с бебешката си играчка.
Какво предлагаш да правим? - Написали са си книгата.
Как разбра? - Лесли, ела да ни помогнеш!
Ела.
Здравей, мамо. - Здрасти, залавяй се за работа.
Имаме мисия. Да действаме. - Може ли и Джес да помага?
Прословутият Джес! Джуди, приятно ми е.
Бил си талантлив художник. Хващай четката и се развихряй.
Да боядисаме стената навреме за залеза,
за да се насладим на огнените отблясъци на боята.
Боравиш с четката с увереността на умел художник. Прав ли съм?
Да.
"Най-ценната житейска награда е да се трудим усърдно
над нещо смислено." Цитирам Теодор Рузвелт.
Нищо не е каквото изглежда на повърхността.
Крие пластове привидността .
Нечий смях може болезнено да те приземи,
но и до висините да те възвиси. Тръпката от живота не отлагай ти.
Възхитително. - Казах ли ви! Е, струваше ли си?
Здравейте. - Залавяй се с домашните си.
До седмица-две ще дежуря в магазина и през уикендите
и ще ти поверя повече домашни задължения.
"Най-ценната житейска награда
е да се трудим усърдно над нещо смислено."
Виж ти.
На уроци по рисуване ли ходиш?
Не, сам си ги рисувам.
Много си талантлив.
Не допускай другите деца да те спъват, Джес.
Заповядайте. - Благодаря.
Някой си изплаква очите в женската тоалетна.
Мисля, че е Джанис Ейвъри. - Дали е заради номера ни?
Изключено. Ела да чуеш.
Г-жа Майърс ми се развика заради един пропуснат въпрос.
Пишкането е безплатно!
Махай се! Изчезвай, казах!
Иди да поговориш с нея. - Шегуваш ли се?
Едва ли плаче за обелено коляно. А и аз не мога да вляза в женската.
Аз пък не искам да влизам сама. - Нима момичето,
което се опълчи на гигантски трол, се бои от глупава осмокласничка?
Дете, не плачи, небето ще се проясни.
Сълзите избърши, съдбата ще ни улесни.
Дете, не тъжи, небето ще се проясни.
Някой ден всичко ще се нареди .
Някой ден ще погледнеш на живота с ведри очи.
Някой ден... - Извинявайте.
Разказвай. - Не искам.
Защо? - Ще ти кажа на нашето място.
Дойде и ме заговори. Мисля, че ме харесва.
Не думай, и аз харесвам Тимъти!
Баща й често й се ядосвал.
Моят почти постоянно ми е бесен.
Биел я.
Съседи чули виковете и повикали полиция.
Разчуло се сред всички седмокласници и осмокласници.
Това обяснява много неща.
Какво й каза?
Че всички ми се присмиваха, задето нямаме телевизор,
и че знам какво е да те смятат за чудачка.
А тя какво отвърна? - Поиска ми съвет.
Джанис Ейвъри се е допитала до теб?! - Да.
И? - Посъветвах я да се прави,
че не чува злословещите по неин адрес,
и след няколко седмици всички ще забравят за станалото.
Невероятно. - А после я черпих с дъвка.
Да се прибираме. - Хайде.
Да дойдем пак утре? - Не мога, имам задачи.
А вдругиден? - В неделя сме на църква.
Може ли да дойда? - Няма да ти хареса.
Напротив. - Не пускат момичетата с панталони.
Имам и рокли. - Ти в рокля?
Това трябва да се види. Чао.
На далечен хълм се издига кръст овехтял,
пропит със срам и печал.
Цялата си обич бих му дал,
че на него Син свят е изтлял,
изкупил греховете на света.
Затова кръста вехт боготворя.
Трябва да си набавим камбани за Терабития.
Радвам се, че дойдох.
Историята на Иисус е интересна, нали?
По-скоро е зловеща, особено онова с гвоздеите за разпятието.
Бог е пожелал Иисус да умре, понеже сме грешници.
Смятате ли, че е вярно? - Пише го в Библията.
Длъжни сте да й вярвате, но ви отблъсква,
а аз не съм, но ме трогва.
Трябва да вярваш на Библията, Лесли. - Защо?
В противен случай Бог ще прати душата ти в Ада, като умреш.
Кой ти втълпи това, Мей Бел? - Не съм ли права, Джес?
Бог обрича душата ти на адски мъки, ако се усъмниш в Библията.
Така мисля. - Не съм съгласна.
Не ми се вярва да Му остава време да изпраща хората в Ада.
Прекалено е зает с управлението на света.
Ела да ми помогнеш, Джес!
Идвам.
Донеси ми дрелката от парника.
Още ли не си успяла да ги умориш? - Не си забавен. Виж.
Не е ли по-добре да са на слънце?
Събуди се, Джес.
Къде са ми ключовете?
Какво? - Така и не ми върна ключовете.
Мисли! - Оставих дрелката тук.
Ключовете за магазина и касата бяха на същия ключодържател.
Ще ми приспаднат смяната на ключалките от заплатата.
Трябва да са тук някъде. - Няма с какво да отворя магазина.
Ще ги намеря, татко, обещавам. - Или ми набави парите за глобата.
Така поне ще свършиш нещо полезно. - Казах, че ще ги намеря!
Изглеждаш ужасно. Какво е станало?
Загубих служебните ключове на татко. Ще трябва да сменя ключалките.
Мей Бел?
Не ми се ядосвайте, моля ви. - Защо?
Знам къде са ключовете на баща ти. - Така ли?
Помниш, че се канехме да си направим камбанки.
Исках да те изненадам и потърсих метални вещи, които да издават звън.
Мей Бел изяви желание да ми помогне. - И ти й позволи?
Не си намерила ключовете на земята. - На земята бяха.
Да, но в парника. Как ти хрумна тази щуротия? Татко щеше да ме убие.
Изчаквах точния момент да ти кажа.
Значи знаеш къде са ключовете?
До скоро.
Кажи на мама, че се прибирам скоро. - Ще ме издадеш ли на татко?
Не го мисли. Аз съм отговорен за връщането на ключовете.
Нивото на реката доста се е вдигнало.
Да вървим.
"Не витай в облаците. Набави ми парите. Свърши нещо полезно."
Какви ги говориш?
"Това не ти е миловидна рисунка, а сериозна заплаха."
Какво му е хубавото постоянно да си сериозен, кажи ми?
А ако Господаря на мрака се добере пръв до тях?
Не ме е страх от него. Ще върна ключовете на татко.
Стой зад мен, Лесли.
Обърни се. Заобиколени сме от катерогри.
Вземи това.
Джес!
Дръж, Пи Ти.
Браво, Пи Ти!
Супер! - Свършено е с вас! Мъртви сте!
Мъртви сте!
Бягай! - По-бързо!
Мъртви сте! Мъртви сте!
Мъртви сте!
Казах ти, че са гранати.
Джес! - Държа те здраво, Лесли!
Няма да те пусна.
Виждаш ли клона? Приготви се.
Ще ни хванат. - В Терабития няма по-бързи от нас.
Той ни наблюдава.
Къде са ключовете? - Отвори чантата ми, и ще ги видиш.
Къде са така нужните ни воини? - Не знам.
Чудно, станахме трима.
Еха! - Вече сме равностойни.
Нападайте!
Мъртви сте! Мъртви сте! Мъртви сте!
Хайде.
Ела, Пи Ти. - Мъртви сте!
Внимавай. Почти ги стигна.
Мъртъв си! - Джес!
Джес!
Здравейте.
До скоро. - Да, до скоро.
Три пъти те виках, Джес.
Гаджето ти се обажда. - Не ми е гадже.
Здравей. - Здрасти, Джес.
Кой се обажда?
Учителката ти, г-ца Едмъндс. Необичайно за събота, знам.
Смятах да водя племенниците си в градския музей,
но сестра ми промени плановете си
и се сетих за теб.
Мамо? - Проблем с бебето ли има?
Не, добре е. Мей Бел я наглежда.
Учителката ни иска да ни заведе на открит урок днес. Може ли?
Г-це Едмъндс, пуснаха ме.
Готов ли си? - Да, напълно.
Да не забрави нещо?
Не, всичко си взех.
Стой тук, миличка.
Харесва ли ти? - Да.
На Брьогел е, един от любимите ми художници.
Дали и той е започнал с рисунки в скицници като теб и Давинчи?
Изумително е колко детайлен е рисунъкът.
Май и преди си посещавал музеи.
На, за пръв път ми е. - Сериозно?
Да. - За мен е чест, че те доведох.
Днес времето е чудесно. Този месец валя толкова много,
че сякаш бяхме попаднали в японския мит
за слънцето, влязло в пещера, заричайки се да не се покаже.
Знаете всичко.
Нищо подобно, но се стремя да съм любознателна.
Човек научава изненадващи неща така.
И Лесли Бърк ме съветва да дам воля на въображението си.
Послушай я. Ако е отворен, ум като твоят е способен сътвори нов свят.
Много ви благодаря. - Пак заповядай.
Може някой път отново да го посетим. - С удоволствие.
Здравейте. - Казах ли ви?
Господи, Джес!
Къде беше, за бога? - Къде беше?
Мамо, помолих те за разрешение и ти ме пусна.
Мислеха, че си мъртъв. - Замълчи, Бренда.
Мъртъв ли?
Какво е станало?
Приятелката ти Лесли е починала. Удавила се е в един поток сутринта.
Въжето, с което е искала да го прескочи, се е скъсало.
Смятат, че си е ударила главата.
Не може да бъде. Въжето е здраво.
Не би могло да се скъса.
И все пак се е скъсало.
Съжалявам, сине.
Не, лъжеш.
Не е мъртва, лъжете ме! - Джес!
Здравей, миличък. Искаш ли закуска?
Първо трябва да си изпълня задачите.
Днес баща ти ще се погрижи за всичко, сядай.
С баща ти искаме да изкажем съболезнованията си на сем. Бърк.
Само ние, тримата.
Какво да изкажем?
Кротувай, Принц Териън.
Ти сигурно си Джес.
Арънс. А това е съпругата ми Мери. Съболезнования за загубата ви.
Много съжалявам. - Здравей, Джес.
Разчитайте на подкрепата ни.
Съжалявам, че се запознаваме при такива обстоятелства.
Лесли те обичаше.
Нямаше късмета да си намери приятели в предишното училище.
Надявахме се с преместването ни тук това да се промени и...
Радваше се, че те е срещнала.
Ти си най-добрият приятел, който е имала. Благодаря ти.
Пак заповядайте.
Кога ще е службата?
Решихме да вземем Лесли у дома до помена.
Джес... - Да поканим и Лесли следващия път.
Ще се зарадва.
Хлапе, съжалявам за приятелката ти.
Предназначението на обектните местоимения е...
Сега вече ти си най-бързото хлапе в класа.
Пошегувах се, пич.
Откачи ли? - Джес Арънс!
Изчакай ме в коридора.
Четете урока наум, докато се върна.
Джес...
Когато съпругът ми почина,
всички ми казваха да не плача.
Опитваха се да ми помогнат да забравя.
Аз обаче не исках да го забравя. Извини ме.
Това момиче имаше изумително въображение.
Рядко се натъквам на ученици като нея.
Давам си сметка,
че щом загубата й е тежка за мен,
за теб сигурно е съкрушителна.
От миналото ще се отърся.
По-хубаво бъдеще ще потърся.
Отвъд дъгата ще надникна променен.
Да замина далеч оттук съм решен някой ден...
Побързай, ще изпуснем автобуса.
Здрасти.
Лесли!
Джес! - Лесли?
Джес! - Лесли!
Лесли... - Джес, помогни ми да премина.
Побързай. - Мей Бел...
Дръж се здраво. Не мърдай.
Хвани се за ръката ми. Не се бой, няма да те изпусна.
Защо тръгна след мен? - Притесних се.
Не ме мисли. Не те искам тук.
Искам да дойда с теб. - Мястото е само наше. Прибирай се.
Само мое и на Лесли.
Прибирай се, казах!
Какво има, миличка?
Какво те разстрои? Защо плачеш?
Не!
Джес.
Всичко е наред, сине, спокойно.
Нищо не ми остана.
Вярно ли е написаното в Библията? Лесли в Ада ли ще отиде?
Не знам всичко за Бог, но съм сигурен, че няма да я изпрати там.
Ще изпрати мен, защото съм виновен за станалото.
И през ум да не ти минава да виниш себе си.
Вината обаче е моя.
Не я поканих да дойде в музея с мен.
Не исках.
И не бях с нея, когато е паднала.
Аз съм виновен за смъртта й. - Не си.
Нямаш никаква вина за станалото.
Случилото се е ужасна
и необяснима трагедия, но не е по твоя вина, Джес.
С идването си Лесли зае много специално място в живота ти.
Запомни я с това.
Така ще поддържаш паметта й жива.
Мей Бел?
Виж,
извинявай, че те блъснах.
Беше глупава и погрешна постъпка.
Мъчно ми е, че не ми говориш.
Поверявам я в Твоите ръце.
Стойте!
Почакайте!
Спрете!
Извинявай, Джес, не те видях.
Може ли да използвам дървения материал до дома ви?
Да, разбира се. Вземи каквото ще ти послужи.
Смятах да ти дам Принц Терън, но не мога да се разделя с него.
Лесли би искала да го задържите.
Сигурно.
Играем си. Самички.
Хубаво. Искам да ти покажа невероятно място за игри,
но обещай да не казваш на никого за него.
Нито на Бренда, нито на Ели, нито дори на Джойси.
Да издам на Джойси наша обща тайна? Та тя е още бебе!
Права си, пък и още не е готова за принцеса.
Не и преди да си я обучила. - Тогава коя ще е принцесата?
Тук е стръмно.
Стъпвай внимателно.
Нали не надничаш тайничко?
Тук се качи нагоре. Добре.
Браво.
Вече може да отвориш очи.
Нищо няма да ни съкруши
Еха! Ти ли построи моста?
Да.
Изчакай за момент.
Погледни, явно са чули слуха,
че красивата им днешна гостенка ще е новата господарка на Терабития.
За кого говориш? - За жителите на Терабития.
Отдавна те очакват. - Къде са?
Не ги виждам. - Това е древна гора,
населявана от вълшебни създания и дружелюбни великани.
Трябва да се вгледаш внимателно и да дадеш воля на въображението си.
Е, харесва ли ти?
Може ли да има и морави цветя?
Може да има всичко, което пожелаеш.
И замък - огромен, с кули и флагове.
Разбира се.
Виж, Джес, прекрасно е!
Кралството има ли си крал? Ти ли си кралят?
Само ако ти ще си неговата принцеса.
Терабития!
Превод РАДОСТИНА СТОЙЧЕВА
субтитри от YavkA.net @ 2022