Адам!
- Татко?
Адам!
Татко!?
Татко!
Татко!!
Адам!!
О, Боже! Адам! О, Боже! Адам!
Боже мой. Клинт! Насам! Намерих го! Намерих го.
Намерих го.
субтитри от YavkA.net
ДЯВОЛ В ТЪМНИНАТА
Добре, може да тръгваш.
Здравей, Бил. - Говорих с главния офис.
И? - Нещата не са добре.
Извинявай, с кого говори. - С Джанис.
Ало? Здравей! Не, това няма значение.
Защото не му пука. Да, ще му напомня. 18.30 ч.
Не. Защото той си е такъв.
И аз те обичам. Чао! Извинявай!
От управлението искат това да се свърши веднага.
Искат тези хора да бъдат уволнени до края на месеца.
Колко уволнения искат. - Четири.
Четири, Бил?! Боже мой! Четири?
Трябва да го направим. Иначе без работа ще останат 50 души.
Обади се отново в управлението. Помоли ги да измислят нещо.
Те няма да отстъпят. - Тогава нека дойдат и сами
да го кажат на хората. Да кажат на семействата им,
че остават без пари и...
Извинявай, Бил, ти не си виновен. - Разбирам те.
Здравей, Гари! Какво има? - Търси те един тип.
Казва, че е брат ти. - Адам ли?
Да. - Благодаря, Гари, сега идвам.
Здравей, Адам. - Здравей!
Не те очаквах тук. Мислех, че ще дойдеш вкъщи.
Реших да намина и да видя мястото.
Надявам се, че не си чакал много. - Не, направиха ми кафе.
Не си го пил, нали? - Не.
Това нещо е тук, откакто бяхме деца.
Значи вършиш татковата работа, така ли?
Нещо такова. Технически ръководител съм.
Татко... мразеше да седи зад бюро.
Така е.
Кога да те разведа наоколо, ако искаш. Не че нещо се е променило тук.
Разбира се. - Добре.
Трябва да си сложиш каска.
Като се замислих и... Май ще дойда направо у вас.
Ще отида направо към града. - Добре, няма проблем.
Ще се видим по-късно.
И не забравяй, вечерята е в 18.30 ч.
Разбрах, в 18.30 ч.
Срещал ли съм чичо Адам досега? - Не.
Не си го срещал. - Гладен съм.
И аз съм гладна.
Добре, хайде да ядем.
Това той ли е?
Вероятно. Ти стой тук.
Здравей, закъсня. - Да, съжалявам.
Загубих представа за времето. - Разбирам.
Ела да те запозная със семейството.
Деца, това е вашият чичо Адам.
Здрасти! - Радвам се да те видя, Адам!
И се радвам да те видя, Софи! - Влизай!
Здравей, приятел. - Здрасти!
На колко си години? - На шест. А сестра ми е на три.
На три години ли? Здравей. - За малко да започнем без теб.
Благодаря, че ме почакахте.
Днес направих една обиколка из града.
Така ли?
Въобще не се е променил. - Ти какво очакваше?
Да е пълно с офис сгради и кафенета ли?
Може би поне един Старбъкс.
Тук животът е прост, Адам. - Да.
Какво? Не съм казал нищо. - Познавам този поглед.
Брадли е пораснал много. - Да. Следващото лято ще стане
на седем години. - Човече...
Обича ли лова, както баща си? - Разбира се!
Но предимно на птици. Сигурно ще заплаче, ако убие елен.
Аз сигурно ще си изплача очите, ако убия елен. Сериозно!
Знаеш ли, аз ще довърша тук. - Наистина ли?
Да, свободен си. - Благодаря!
Не съм мил чинии от десет години. Изгубил съм си уменията.
Адам!
Той се радва, че си тук.
Ами и господа, пълни и слаби. Ще ви разкажа приказка,
която не знам. Входът е свободен, така че платете си на влизане.
Придърпайте си стол и седнете на пода.
Чичо Адам ще ни остане ли на гости?
Не, дошъл е на кратко посещение.
Може ли да дойда на лов с вас? - Не, съжалявам. Не и този път.
Елените са високо в планината и ще бъде труден преход,
дори за твоя старец.
Но аз много искам да дойда с теб. - Знам, че искаш.
Ти обещавам да отидем заедно, когато се върна.
Но това ще бъде много, много труден преход.
Ти не искаш ли да си играеш със сестра си от време на време?
Не, изобщо.
Напротив, искаш. Точно това искаме ние с чичо ти.
Имаме нужда да си поиграем заедно. - Добре. Знам.
Време е за сън.
Бъде отиваш. - Да се видя с момчетата.
Ще ходим към бара на Люси. - А... Добре.
Какво? - Нищо.
Ще се успокоиш ли? Ще бъдем заедно цели шест дни.
Така е. Но не забравяй, че утре ще ставаме рано.
Ще бъда готов. - 6,30 ч., сутринта!
Разбрах. - Знам. Но ти просто може да...
Какво? - Да загубиш представа за времето.
Ще се успокоиш ли? Отиваме на лов, няма да изстрелваме ракета.
Добре. - На твое място не бих отишла в бара.
Ще се напиеш и ще се ожениш за някое от местните момичета.
Трябва да съм изключително пиян, за да забърша някой от тези кранти.
Кранта ли ме нарече? - Какво?
Не, не ти! Имам предвид... Стига де, знаеш какво имам предвид.
Ако се върнеш пиян, ще ти пратя децата в 6.00 ч.
Разбира се. Защо не направите малко...
... малко освежаване тук. Същото си е от 1986 г. насам.
Започнете с този диван.
Аз си харесвам дивана. - Да. Аз също.
Макар че може да сменим тапетите,
Искаш ли да ти дам една читава риза?
Какво е това въобще. - Нарича се "тениска", нещо ново е.
Този го познавам. Той изобрети комунизма,
Да, нещо такова. - Сега какво си, комуняга ли?
Защо си тук? - На гости на брат ми.
Невероятно е, но ще ходя на лов с него.
Никой тук не е удрял нещо по-голямо от глухар, напоследък.
Брат ти много самонадеяно си мисли, че ще убие елен.
Надявам се дори да не видим елен. - Ти не мразеше ли лова?
Да. И още го мразя.
Може би Клинт знае нещо, което ние не знаем.
Накъде сте се отправили? - Чак горе, на платото.
Какво. - Помниш ли Дъг Грант?
От железарския магазин. - Не.
Отиде там преди г. - Бяха 15, а Дъг беше бавноразвиващ.
Не беше бавноразвиващ! - Такъв беше.
Няма значение. Какво се случи с него?
Отиде към платото... И повече не се върна,
Това ли е? И никой не разбра какво се е случило с него ли?
Не се тревожи, ние ще дойдем да те потърсим.
Отивам да си взема питие.
Зареди ли си телефона. - Да, но работата е там, че...
... няма да имаме о хват поне четири часа по време на прехода и...
Колко удобно за теб! - Така ли?
Повярвай ми, със сигурност ще ти се обадя, когато мога.
Шест дни само с брат ми... Ще започна да си говоря с дърветата.
Лека нощ, скъпа. - Лека нощ.
Клинт. - Да?
Не застрелвай брат си.
Е искам да слушам тази история. - Грешиш, човече, искаш.
Защото ние... Тя просто се обърна бързо към мен и изведнъж
циците й ме плеснаха през лицето. - Как така се обърна към теб?
Как се случи това. - Ами, просто... Да.
Момчета, стана късно. - Да.
Мисля, че трябва да се прибирам. Хайде, наздраве!
Радвам се, че се видяхме. - Наздраве!
Ние се радваме.
Не чакай още 15 г., за да се върнеш. - Но, ако го направя,
се обзалагам, че вие двамата ще си седите тук.
Наистина се надявам на това.
Добре, весело.
По дяволите! - Внимавай къде стъпваш.
До скоро.
Адам!
Хей! Боже мои!
Адам, какво ти се е случило?
Клинт! Ела насам!
Този матрак е ужасен. - Никой досега не се е оплаквал.
Ти си първият, които хленчи за това. Кафе?
Забава със старите приятели, а?
Чакам те отвън.
Еха!
Какво?
Какво мислиш, че можеш да събереш в тази раница?
Имам малко храна, спалния ми чувал...
Какъв е спалният ти чувал? - Какво значение има?
Планината ще е много студено. - Не знам какъв ми е спалния чувал.
Какво е това. - Опаковах ти багажа.
Защо. - Да речем, че имах предчувствие.
Само защото мислиш, че знаеш какво правиш
не означава, че трябва да ми опаковаш багажа.
Добре. Тогава, нека вземем твоята кола.
Защо трябва да се държиш като задник.
Виждам, че вече не караш стария татков пикап.
Да, неговият се развали преди няколко години.
Той ти остави къщата, остави ти пикапа...
Какво друго ти остави? - Вина.
Изкара ми акъла. - Би ли побързал?
Искам да стигна дотам, преди да се стъмни.
Това пушката на татко ли е. - Да.
Може ли да ползвам твоята? - Не.
Татковата пушка има много лош мерник.
Може ли да карам. - Също не.
Готов ли си? - Не.
Обичам това място. - Да, страхотно е.
Къде отиваме? - Ще направим преход до онова място
и оттам сме точно на платото. - Все още не разбирам защо просто
не ползваме бъгито. Тази машина е създадена за това.
Защото ще го направим по стария начин.
Искам около нас да няма шум от двигател и миризма на бензин.
Колко поетично!
Отиваме към платото ли?
Да. Защо?
Нищо. Просто момчетата снощи казаха, че...
И какво казаха приятелките ти? - Казаха, че никой вече не ходи там.
Разказаха ти за Дъг Грант ли? - Да.
Дъг нямаше работа там. Момчето беше бавноразвиващо се.
Цивилизования свят вече не използваме тази дума.
За твоя информация. - Както и да е. Хората не идват тук,
защото преходът е ужасен, а не заради страшни истории.
Знам, че там има огромен елен, който копнее да бъде пожънат.
Освен това, идеята беше твоя.
Убит. Огромен елен, които копнее да бъде убит.
Това имаш предвид. - Както и да е. Дори и да пропуснем,
ще се качим горе и ще го ударим... - С приклада на пушката си,
Добре, човече. Слушай, в играта съм!
Хайде да застреляме някой елен. - Пожънем.
Убийство.
Хайде, Клинт, вземи го на мушка.
Не приближавай главата си до мерника, а обратно.
Добре. - Прицели се леко вдясно.
Вятърът ще го отклони леко. Уцели го в гърдите.
Добре. Разбрах, татко. - Добре, когато си готов.
На земята е! Чудесен изстрел, синко. Сега започва трудната работа.
Забавата приключва, щом животното е на земята.
Хей. Пази винаги гилзата от първия си улов.
Добре, татко.
Ще бъде светло още час, искаш ли да поразгледаме наоколо?
Не. Ти се поразходи, а аз мисля да си почина тук.
О, да! - Добре.
Чу ли онзи звук? - Нямаше начин да го пропусна.
Чувал ли си нещо подобно? - Не, никога.
Какво беше това?
Спокойно, отсреща има няколко мини, вероятно правят взривове.
Звукът се носи насам. Ти си свикнал с твоите градски звуци.
Не съм чувал подобен звук, нито в града, нито извън него.
Това не бяха взривове. От мен да го знаеш.
Ти сериозно ли? - Какво?
Огънят. - Я стига!
Чака ни още цял ден преход, а на мен ми е студено.
Димът ще се пропие в дрехите ни и... - Димът щял... Добре, разбира се.
Защото ти разбираш от лов, да. - Какво? Донесе ли еленска пикня?
С нея ще замаскираме миризмата си, нали?
Да, всъщност донесох. - Добре, тогава какъв е проблемът?
Добре, само тази вечер.
Видя ли нещо, докато беше там? - Да.
Малка кошута. - Наистина ли?
Това е чудесно. Боже да няма нужда да се катерим чак дотам, тогава.
Тя се е изгубила. Големите са високо в планината.
Чудесно.
Какво е това?
Нищо. Заспивай.
Не мога да заспя. Това сякаш приближава.
Това е само въображението ти. Всички тук се чува по-силно.
Какво беше това? - Не прави така!
Не, не, сериозен съм! Чух нещо друго.
Добре, тръгваме си. Няма начин да останем повече тук.
Казах ти, че всичко тук звучи по-силно.
Събуди се, брат ми! Оттук нататък продължаваме пеш.
Не може ли просто да вземем бъгито? - Не.
Мамо, уцелих един! Къде е Адам? - Той е горе. Здравей!
А, здравей!
Момчета, закъсняхте. - Трябваше да се качим по-високо.
Как мина. - Добре.
Той уцели първият си елен.
Разплака ли се? - Разбира се, че не.
Трябваше да вземеш и Адам. - Той нямаше да иска да дойде.
Да, но можеше да го попиташ. Той мисли, че предпочиташ Клинт.
Това не е вярно, просто с Клинт харесваме еднакви неща.
Може и ти, като по-възрастен, трябва да намериш нещо,
което да правите заедно с Адам.
Хей, не! Измий се, преди да ме доближаваш!
Ох! Вън!
Здрасти, Адам.
Познай какво!
Адам, познай какво! Застрелях елен.
Уцелих го право в гърдите. - Браво! Убил си нещо.
Татко каза, че е най-големият, които е виждал от години.
Не знам за какво говориш. - Трябва да броиш разклоненията на...
казвам, че не ме интересува. - Може би щеше да те интересува,
ако поне веднъж дойдеше с нас, вместо да четеш тази тъпа книга.
Да се лутам в гората, докато търся какво да убия? Не, благодаря!
И си такъв смотаняк. - Не ми пука.
Тъпак. - Вдигни го!
Малко по-различно е от часовете ти по йога, нали?
Млъквай!
Добрата новина е, че трябва само да се качим там горе.
Лошата е, че трябва да заобиколим по целия този път.
Отиваме горе ли? - Да.
Защо просто не се изкатерим дотам. - Защото е твърде стръмно,
нямаме въжета, а ти носиш 20-килограмова раница.
Не ми изглежда много опасно. - Може би се заблуждаваш.
По-умно е да заобиколим. - Не искам да обикалям
още час и половина. Аз ще се кача оттук.
Хей, твърде стар съм да те нося на гръб.
Добре. Не умирай!
По дяволите!
Не чуваш ли това?
Боже милостиви!
Боже мой...
Спрете, момчета! Достатъчно!
Клинт, пусни брат си. - Достатъчно! Хайде!
Чудесно! Адам, отиди да сложиш масата!
Клинт, веднага свали тези миризливи, мръсни дрехи!
С чичо ти се биехме също като вас. - И той ли беше смотаняк?
Адам не е смотаняк. Вие просто сте различни.
Да не мислиш, че си първият, който се дразни на малкия си брат?
Не знам. Защо просто не може да бъде нормален?
Адам не харесва същите неща като нас. Той сигурно си мисли,
че ти не си нормален. - Мразя го.
Времето променя всичко. Един ден ще започнеш да се държиш
като по-големия брат. - Ще се опитам.
Добре. Сега се измий за вечеря. Миришеш ужасно.
Обичам те, татко! - И аз те обичам, синко!
Просто ми го кажи, Рамбо. - Отиди 250 м. по-надолу.
Метра ли? Това е колкото три футболни игрища!
Да. А след това искам да тръгнеш наляво.
А, ако видя елен, да го застрелям ли? Имам пушка.
Работата ти е да го подплашиш към мен. - О, разбирам!
Ти искаш да нанесеш първият удар. Добре, разбрах.
Първият удар ли? Просто върви!
Хей! Какво стана? Пропусна ли?
Не, със сигурност го уцелих. Но той просто не падна.
Не мога да повярвам, че ти стреля. - Аз също.
Къде го уцели. - Мисля, че в гърдите.
Но той се помръдна, когато стрелях.
Как изглеждаше? - Беше голям.
Добре ли си? - Да. Да вървим да го пипнем!
Видя ли нещо? - Не, нищо.
Какво е това? Какво е това?! - Не знам!
Хайде, да си вървим.
Адам, хайде!
Каква е тази гадост? - Това е вечеря.
Ще бъде вкусна.
Знаеш ли... Не мога да повярвам, че ти стреля.
Не съм си и помислял, че си способен.
Почувствах се ужасно от това. - Нали ядеш месо?
Мисля, че утре трябва да си вървим. - Не!
Не можем да оставим този елен.
Защо толкова настояваш да си вървим? Това беше твоя идея.
Защо дойде тук. Не, че имам нещо против,
аз самият исках да ти се обадя, но просто... Защо?
Исках отново да видя града. - След 15 години ли?
Почувствах, че сега е точният момент.
И превърна това в ловен поход. Аз мислех просто
да дойдем тук на палатки.
Аз имам... кошмари.
Поиска да дойдем тук заради кошмарите ти ли?
Трябва да призная, че това е малко странно.
Татко щеше да се зарадва на това. - Защо?
Защото ловувам ли? - Не, идиот такъв.
Защото ние сме...
без значение какъв беше, той бе наш баща.
За теб беше повече от баща. - И ти не се помръдна, когато той
имаше нужда от теб. - Нямаше нужда от мен, той имаше теб.
Трябваше да го гледам сам. Не беше забавно.
Нима той искаше да бъда наоколо? - Аз исках да бъдеш наоколо, Адам!
Исках да си там заради мен. Всъщност, няма значение.
Той непрекъснато питаше за теб. Искаше да знае какво става с теб.
Надяваше се да дойдеш още веднъж. - Дойдох си за погребението,
За погребението ли? Това сложи края за теб.
Не съм дошъл тук, за да го защитавам.
Тази част от животите ни е приключено,
просто му обещах да оправя нещата. И когато ти предложи да дойдем тук
си помислих, че можем да затворим книгата.
Ние с теб никога няма да сме на едно мнение за баща ни.
Ако си съгласен с това, тогава и аз съм съгласен да затворим книгата.
Това изглежда отвратително.
Все пак, какво имаше между теб и татко?
Ти.
Кой си ти?
Добре ли си.
Просто... сънувах кошмари.
Искаш ли си биберона.
Адам, открих го! - Сериозно ли?
Това е чудесно. - Да вървим.
Може да успеем да видим нещо от там.
От къде?
По дяволите!
Хайде!
Какво, по дяволите...
Адам!
Това никак не ми харесва.
Една секунда. - Не! Адам, това е много лоша идея!
Познавам това място. То е...
Не ме интересува! Хайде да се махаме оттук!
Прав си, да се махаме оттук.
Адам! По-бавно!
Адам! По дяволите!
Дръж се!
Ето, ето, сега! - Не, не, не!
Какво направи? - Съжалявам, налагаше се.
Иначе нямаше да можеш да се помръднеш.
Имаш ли морфин в раницата си?
Не, съжалявам.
Какво искаш? Нека ти го дам.
Питай, но аз не бих се надявал особено.
Нищо.
Сутринта ще се придвижим към по-открито място.
И отново ще опитаме да се обадим.
Разбира се.
Какво беше онова нещо там. - Не съм сигурен.
Какво? - Нищо.
Въображението ми играе номера. - Какво?
Било е просто стар елен. Всички рога бяха счупени и грозни.
Какво се случи с теб там? - Не знам.
Ти каза, че мястото ти е познато, но не си бил там, откакто...
Откакто какво? - Не си ли спомняш?
Татко те изгубихме, когато беше четиригодишен,
докато бяхме на лов. - Какво? Какво се случи?
Нищо не се случи, намерихме те след няколко часа,
татко изпадна в паника. Сериозно ли не си спомняш нищо?
Не, нищо.
Никога не си харесвал да бъдеш сред природата.
Все още не обичам.
Татко мислеше, че си гей.
Аква беше онази глупост, която татко обичаше да повтаря?
Нещо свързано с офиса и лова или... - Да, да, да.
По-добре в кофти ден на лов, отколкото в хубав ден в офиса.
В момента изобщо не съм съгласен. - Имаш право.
Какво им става на тези врани.
Адам!
Адам! Адам!
Какво, по дяволите...?! Какво беше това?!
Тръгваме си веднага. - Какво ме сграбчи?! Мечка ли?
Не, не беше мечка!
Защо не ми казваш какво беше това? Клинт!
Защото не знам, Адам! Не съм виждал такова нещо досега.
Исусе Христе.
Просто трябва да се измъкнем от проклетата планина!
Няма значение дали е мечка. - Не, има!
Мечката е животно. - Просто трябва да изчезваме!
Трябва бързо да се махнем от планината.
Знаеш ли въобще къде отиваме. - Просто се опитвам да избягам!
Да избягам надалеч! Какво искаш да направим?
Да чакаме онова нещо да дойде ли?
Хайде. Почти стигнахме. Добре.
Хайде, ела! Седни.
Добре ли ти е тук? - Да.
Ако видиш нещо, което не съм аз, застреляй го!
Аз ще сляза веднага. - Добър план.
Къде ти е телефонът? - В джоба на раницата ми.
О, Боже!
Добре ли си? - Да.
Добре. - Би било чудесно, ако побързаш.
Заемам се.
Добре ли си? - Да, добре съм!
Проклет телефон!
Адам! Още ли си добре? - Да, добре съм!
Аз слизам долу.
Хайде де!
Адам! Виждам нещо!
Какво?!
Адам! Адам, идва към теб!
Къде е?!
Не виждам нищо!
Адам, точно пред те е! Застреляй го! Застреляй го!
По дяволите!
Боже мой! Боже мой!
Добре, добре, добре...
Добре, всичко е наред.
О, Боже мой!
Добре, хайде.
Добре.
Адам?
Адам, тук ли си?
Ще те измъкна! Ще те измъкна!
Не мога! Не мога...
Не мога, не мога...
О, Боже...
Хайде, моля те!
Ало? - Софи?
Ало? Кой е? - Софи! Аз съм, Клинт!
Клинт. - Да, Софи! Софи!
Софи? Чуваш ли...
Прекъсваш ми. Къде си?
Съжалявам. - За какво съжаляваш?
Не мога да го изоставя.
Клинт! - Софи? Не, не...
Къде е той?
Адам? Ти ли си?
Събудил си се.
Какво се случи.
Къде сме?
Наистина ли си мислеше, че сме приключили с теб?
Спокойно! Спокойно, Адам! Успокой се!
Успокой се, братко! Това съм аз.
Къде сме. - Почти до колата.
Колко време бях в безсъзнание? - Известно време,
Добре ли си?
Какво ми се случи.
Не знам със сигурност. Но сега си тук, нали?
Чувствах, че нещо се опитва да ме вземе.
Не ме взе, нали?
О, Боже! Все още го чувствам!
Хайде, Клинт, трябва да тръгваме. - Адам, слушай! Чуй ме!
Бъгито остана без гориво, но ние сме на само половин ден път.
Ти имаш нужда от почивка.
Ще си тръгнем по изгрев.
Какво, по дяволите, е това?
Къде си? Къде си?!
По дяволите!
Къде е? - Не знам!
Клинт! Клинт!!
Клинт, какво има?!
По дяволите! По дяволите!!!
Не! Не!
Клинт!
Какво се е случило?
Къде е брат ти?
Той, той... - А, ето го!
Участват РОБИН ДЮН
БРИАНА БЪКМАСТЪР
РЕБЕКА РОБИНС
Субтитри от YavkA.net @ 2024