Говори. - Не знам дали сме в ефир.
Серия експлозии...
Случва се нещо голямо.
Обявено е извънредно положение.
... оранжево сияние.
Това е падането на метеорита. - Явно сме под мащабна атака.
От приземяването си край Хамбург преди 5 г.,
те упорито настъпват в Европа.
Жертвите са милиони.
Продължава евакуацията на ключови фигури.
Нищо не спира настъплението им.
Европа плати най-високата цена.
Те копират и предугаждат действията ни.
Ако не във Франция,
ще им се опълчим в Лондон, в Ню Йорк и Токио.
Човечеството е в опасност.
След 5 години, най-сетне победа.
Кадрите са от Вердюн.
Удивително е колко малко са жертвите.
Бяхме свидетели на поразителна победа.
Как да убедим хората, че битката може да бъде спечелена?
Става дума за извънземна инвазия.
С новата технология и малко обучение
успяхме да създадем супервойници.
Вижте само Рита Вратаски.
Наричат я Ангелът от Вердюн.
Тя е новата надежда в тази война. - Невероятно е!
С новата технология и малко обучение
Рита Вратаски успя да избие стотици мимици още първия ден.
Армията отдава този успех на революционната нова технология.
Тя успя да избие стотици мимици още в първата битка.
Представете си армия от такива като Рита.
Засега ги удържаме при Ламанша, но докога?
Това са опасни изявления. Хората са подозрителни.
Над 70 нации се включиха в Обединените отбранителни сили.
Удържаме напора.
И с новата технология ще ги разгромим.
Операция "Крах" ще бъде най-мащабната инвазия в историята.
Ще победим. Бием се, това ни е работата.
ЛОНДОН
Майор Уилям Кейдж, връзки с обществеността, САЩ.
Добре дошли в Лондон.
Генералът ви очаква. - Благодаря.
Операция "Крах".
ООС ще атакуват от Франция, Средиземноморието и Скандинавия,
за да облекчат източния франт,
така че Русия и Китай да отблъснат врага.
Ще се срещнем в средата, изтребвайки тази напаст по пътя си.
Много войници ще загинат утре.
И когато върнат труповете у дома,
хората ще хвърлят вината на някого като мен.
Бих предпочел друг сценарий.
Заповядайте. - Мемоарите ви да станат бестселър?
Или политическа кариера?
Без много да мисля, бих заложил на предопределената съдба.
Бързо израстване в армията.
Роден за наш избавител. Хората обичат такива неща.
Не ме разбрахте. Не искам да рекламирате мен, а операцията.
Добре.
Потегляте след час. Снимачният екип е в готовност.
Ще бъдете на брега с първата вълна.
С първата вълна? На фронта ли имате предвид?
Във Франция. Сателитите показват минимално вражеско движение.
Малък отпор.
Ще има какво да разказвате на внуците.
Благодаря за доверието, генерале, но върша това, за да не воювам.
Бях резервист в колежа.
Когато войната избухна, изгубих рекламната си агенция.
Аз си гледам моята работа, а вие - вашата.
Но не съм истински войник.
Не, разбира се.
Затова ви пращам с неколкостотин истински войници.
За мен е чест, но се боя, че трябва да откажа.
Не понасям гледката на кръв. Дори от порязване!
Но като седя тук и си мисля, сещам се за няколко имена,
които мога да ви препоръчам.
Не е предложение, а заповед, майоре.
Г-н генерал, аз служа в армията на Съединените щати.
Нямате правомощия. - Говорих с началника ви.
Сега сте под мое командване.
Ще запазите настоящия си чин, разбира се.
Секретарката ми ще ви обясни всичко. Постарайте се, майоре.
Успех. Свободен сте.
Генерале?
Вдъхнових милиони хора да се присъединят към армията ви.
И когато върнат труповете у дома и хората търсят кого да обвинят,
дали ще ми бъде трудно да ги убедя да хвърлят вината на вас?
Предполагам, че бихте искали да го избегнете.
Изнудвате ли ме, майоре?
Бих предпочел...
да не снимам героични дела на онзи бряг утре.
Няма.
Радвам се, че се разбрахме. А сега ме извинете, генерале.
Благодаря.
Арестувайте го. - Какво?
Стой!
Продоволствието затваря след 10 минути.
Ставай, гнидо!
Така не се говори на офицер, сержант.
Така се обръщам към новаците,
преди да ги изритам отзад, гнидо!
Момент, сержант. Мога ли да помогна?
Къде съм, по дяволите? - В база "Хийтроу".
Докараха ви със "зайците".
Приличам ли ви на "заек"? - Съвсем не.
Майор Кейдж, американски офицер. - Офицер? Това е новобрански център.
Тук няма офицери. Аз ще се оправя, сержант.
Как се озовахте сред новобранците?
Покер ли играхте? Или бяхте на ергенско парти?
Не ви засяга, сержант.
Ще обясня на началника си във Вашингтон.
Искам телефон... - Не сте ли чули?
В бойна готовност сме. Ще нахлуваме във Франция.
Цялата база е затворена. Без телефони - входящи и изходящи.
Името ви е Фаръл. - Точно така. Старши сержант Фаръл.
Американец сте. - Не, аз съм от Кентъки.
Добре. Вижте ме. И погледнете къде се намирам.
Докаран съм насилствено. Мястото ми очевидно не е тук.
Така че трябва да се намери начин да се обадя по телефона.
Ще го уредя.
Благодаря. - Насам.
Откъде сте в Кентъки? - Сайънс Хил. Чували ли сте го?
Вече да.
А вие? - От Кранбъри, Ню Джързи.
"Боровинково"? Това ли се въди там? - Домати. Най-сочните.
Защо се казва така тогава? - А Сайънс Хил много ли е учен?
Не съм питал и не ме интересува.
След вас.
Май не ме водите при телефон.
Съвсем не.
Единственото вярно, което чух досега, е името ви.
Тук пише, че сте дезертьор.
Престрували сте се на офицер.
Предупреждават, че може да поискате телефон,
дори да застрашите сигурността,
за да се отървете от бойния си дълг утре.
Но тая няма да я бъде. Никога, редник Кейдж.
Ужасно нещо са слуховете.
До довечера и тези тук ще стигнат до същия извод:
че си страхливец и лъжец, който нехае за другите.
Но има надежда, редник.
Под формата на славна битка. Велико пречистване е тя.
Огнена ковачница за истински герои.
Няма значение нито какъв чин имаш,
нито какъв паразит си бил преди това.
Взвод! Това е редник Кейдж. Редник Кейдж, взвод 10.
Униформата му не е ли офицерска? - Не и ръкавелите.
Виждам, че за всички ви сутринта е продуктивна.
Гордост ме изпълва
да знам, че войници от вашия калибър ще водят атаката утре.
Върхът на копието. Острието на ножа. Цепката на задника ми.
Мамка му...
Редник Кимъл, какво е виждането ми за хазарта?
Отрицателно. - Нанс, защо е отрицателно?
Насажда идеята, че съдбата ни не е в наши ръце.
А каква е твърдата ми позиция относно идеята за съдбата?
С готовност и дисциплина ставаме господари на съдбата си.
Идеята може да ти се стори иронична, но, повярвай ми, ще я оцениш.
Редник Кейдж е дезертьор.
Правя избавлението му ваша лична отговорност.
Да бъде готов за битка утре в 6 ч. - Готов за битка?
Смята, че мястото му не е тук. Нека го извадим от тази заблуда.
Ако тръгне да бяга, разубедете го здравата.
Изслушайте ме, не мога да се бия... - Завиждам ти, Кейдж.
Утре сутрин е твоето кръщение. Ще бъдеш прероден.
Физическа подготовка след 10 минути!
Забрави за униформата, редник.
Настава нов ден, хора! Съдбата ни зове.
Светът очаква от нас само едно: да победим.
Хайде, Кимъл, да те видим!
За бога, Кимъл! - Искам да ми е леко.
Да побързаме. Трябва да си сложа костюма.
Какъв е този шум? - Тръгваме.
Никога не съм обличал такова чудо.
И аз не съм бил с две мадами,
но когато дойде големият ден, няма да се изложа.
Кимъл... - Казвам се Гриф.
Гриф, разбира се...
Само помисли. Може да раня някого с това.
С предпазител няма страшно. - Но...
Къде е предпазителят? - Това е идеята.
Време е.
Майко мила, същински роботи...
Мърдай!
Гриф! Наглеждай сержант Кейдж. - Цял ден ли?
Надали ще устиска толкова дълго.
Загубихме Германия. Загубихме Франция.
Ако и днес загубим, това ще бъде краят.
Знам, че напрежението е огромно. Две минути до спускането.
Нормално е да се страхувате. Без страх няма смелост.
Ей, друже! Нещо не е наред с костюма ти.
Да, в него има мъртвец.
Пази си гърба, шефе. - Няма кой друг да го пази.
Една минута до спускането!
Какво?
Как се сваля предпазителят на оръжието?
Какво? - Как се сваля предпазителят...
Божичко!
В готовност! Трийсет секунди до спускането!
По мой знак! Готови за скок! Задействайте въжетата. Помнете...
Спускане!
Скачайте! Бързо!
Хайде! Скачай!
Кейдж, скачаш или умираш!
Успяхме! Слава богу!
Избери език.
Имаме нужда от помощ!
Редник Кейдж, объркал си посоката.
Ще пропуснеш твоя миг. - Какво, по дяволите...
Нали уж не знаеха, че идваме?
Това е същинска касапница!
Стегнете се! - Ставай, народе!
Влизай в строя! Нанс, докладвай. Гриф, Форд, покрийте фланга!
Предпазителят ми... Как да сваля предпазителя?
Чакам, Нанс! - Засякох ги!
На 500 м са, приближават бързо!
Мама му стара. - Дръпни се!
Живнете, за да останете живи! На огневи позиции!
Действайте!
Ето ги, идат коравите адски изчадия.
Чакайте да наближат! Още няколко секунди!
Изтегляй се!
Презареди.
Ставай, гнидо!
Влизай в строя, преди да съм те изритал!
Чакай, сержант.
Мога ли да помогна? - Сержант Фаръл...
Да, така се казвам. Май се досещам.
Покер ли играхте? Или бяхте на ергенско парти?
Не съм сигурен... - Случва се.
Ще уредя всичко. Нека ви взема багажа.
Кой ден сме? - За вас ли?
Денят на Страшния съд.
Но има надежда, редник.
Под формата на славна битка. Велико пречистване е тя.
Огнена ковачница... - ... за истински герои.
Прекъсна ли ме, редник?
Сержант, няма да повярвате това, което ще ви кажа.
Вярно, няма. Та докъде бях стигнал?
До огнената ковачница.
Огнена ковачница за истински герои.
Няма значение какъв чин имаш,
нито какъв паразит си бил преди това.
Добре дошъл в ада. - Взвод! Това е редник Кейдж.
Редник Кейдж, взвод 10. - Униформата му не е ли офицерска?
Не и ръкавелите.
Гордост ме изпълва
да знам, че войници от вашия калибър ще водят атаката утре.
Върхът на копието. Острието на ножа. Цепката на задника ми.
Редник Кимъл, какво е виждането ми за хазарта?
Отрицателно. - Нанс, защо е отрицателно?
Насажда идеята, че съдбата ни не е в наши ръце.
А каква е твърдата ми позиция относно идеята за съдбата?
С готовност и дисциплина ставаме господари на съдбата си.
Идеята може да ти се стори иронична, но, повярвай ми, ще я оцениш.
За бога, Кимъл! - Искам да ми е леко.
Да побързаме. Трябва да си сложа костюма.
Дезактивиране. - Какво те прихваща?
Не си ли слагал такъв костюм?
Може и да съм.
Знаеш ли къде е предпазителят?
Не съм сигурен. - Хубаво.
Знам, че напрежението е огромно. Две минути до спускането.
Нормално е да се страхувате. Без страх няма смелост.
Ей, друже! Нещо не е наред с костюма ти.
Да, в него има мъртвец.
Пази си гърба, шефе. - Няма кой друг да го пази.
Щастие!
По мой знак! Готови за скок! Задействайте въжетата, 30 секунди.
Помнете...
Скачай!
Успяхме! - Зад теб! Пази се!
Пази се!
Уцели ме.
Зле ли е? Много кръв ли има?
Имаш дупка на гърдите. - Сериозно?
Батерията ми ли взе?
Не, не, мамка му...
Ставай, гнидо!
Сержант Фаръл! - Мога ли да помогна?
Аз съм майор Бил Кейдж, връзки с обществеността, САЩ.
Не е покер, нито ергенско парти.
В документа пише, че съм дезертьор, който се прави на офицер.
Знам обаче, че сте ст. серж. Фаръл от Сайънс Хил, Кентъки.
Дайте ми 30 секунди да ви обясня и може да спасите всички в базата.
Изслушайте ме! Те знаят, че идваме! Причакват ни!
Бях там! Видях го! Всички сте обречени!
Добре, пуснете ме. Това е взвод 10, нали?
Взвод 10, да. - Не че има откъде да го знам.
Виждали ли сте ме преди? - Не те знам кой си.
Именно! Благодаря ти. Ти се казваш Нанс. А ти си Бибъл.
Кибъл... Кимъл. Използваш гола сила. Буквално.
Форд. Скинър. Гриф. А ти си...
Не е от приказливите. Но под одеялото има карти.
Благодарим ти. - Кимъл чака флош.
Пика... Не, каро.
И ще ги накарате да изядат картите. Прав ли съм?
Така... Това, което ще ви кажа, звучи налудничаво.
Но е вярно. И трябва да ме послушате.
Животът ви зависи от това.
Една минута!
Какво разправя? Нанс, какво казва?
По мой знак! Готови за скок! - Корабът ще се взриви!
Успяхме! Слава богу!
Преди да съм те изритал!
Успяхме! Слава богу!
Прощавай, опитвам се да те спася.
Избиват ни. Трябва да ни измъкнеш оттук.
Да се махаме оттук, корабът ще избухне.
Да вървим. Момент.
Хайде!
Хайде! Корабът ще се взриви!
Какво правиш? - Намери ме, когато се събудиш.
Какво? - Намери ме, когато се събудиш.
Ставай, гнидо!
Влизай в стоя, преди да съм те изритал!
Но има надежда, редник. Велико пречистване е битката.
Огнена ковачница за истински герои.
Няма значение какъв чин...
Взвод, това е... - Редник Кейдж. А вие сте взвод 10.
Приятно ми е. - Униформата му не е ли офицерска?
Не и... - Не и ръкавелите.
Ключът е в левия джоб, вероятно.
Редник Кейдж е дезертьор.
Правя избавлението му ваша лична отговорност.
Да бъде готов за битка утре в 6 ч.
Смята, че мястото му не е тук. Нека го извадим от тази заблуда.
Ако тръгне да бяга... - Не, няма да избягам.
Абсурд. - Разубедете го здравата.
Благодаря, сержант Фаръл.
Физическа подготовка ли следва? - Физическа подготовка, 10 минути!
Леви, леви...
Какъв си? Дружно! - Аз съм боец!
Какво правят бойците? - Убиват!
Какво ще правиш ти? - Ще убивам!
Утре е 20-ата ми битка.
Не си участвал в 20 битки. - Ама съм!
Ще оцапаш гащите на първата секунда.
Що не вземете да млъкнете и двамата?
Ще ти се! Бас ловя, че ще поставя рекорд утре.
По бързо бягане заднишком с напълнени гащи.
Я се стегнете! - Майната ти, сержант!
Стой!
Редник, падни и направи... - Петдесет ли, сержант?
Точно така, петдесет.
Целият взвод, 50 лицеви опори! Благодарете на сержант Кейдж.
Благодаря, сержант. - И едно! И две! И три!
Какво ти щукна?!
Но има надежда, сержант. Под формата на славна битка.
Велико пречистване е тя.
Три! Четири! Пет!
Извинете, сержант Вратаски...
Извинете, сержант Вратаски?
Извинете... - Кой ти позволи да ме заговориш?
Нещо на лицето ли имам? - Ти ми каза. Утре. На брега.
Утре. На брега. Срещаме се.
Каза да те намеря, когато се събудя.
Ти знаеш какво се случва с мен. - Ела. Бързо.
Няма да казваш на никого.
В най-добрия случай ще те вкарат в лудницата.
В най-лошия - ще ти направят дисекция.
Ясно? - Да.
При първата ти смърт мимик ли уби? - Да.
Опиши го. - Беше по-различен. Голям, синкав.
И те е олял с кръвта си. - В интерес на истината, да.
Те ще ни причакват утре на брега.
Касапница е, нали? - Откъде знаеш?
Обясни ми... Почакай!
Обясни ми какво става, по дяволите.
И с мен се случваше същото. Но спря.
Значи има лек. Какъв е?
Първо трябва да ми помогнеш. - С какво точно?
Да спечелим войната. Хайде, тръгвай!
Рита, какво става? Защо си тук? Трябваше да ме предупредиш.
Кой е този? - Той е като мен, преди Вердюн.
Ще ни помогне.
Какво? Искаш да кажеш, че е... - Да.
Кога е загинал? Къде? - На брега, утре.
Колко пръста показвам зад гърба си?
Откъде да знам? - Добре...
Значи за пръв път водим този разговор.
Да пробваме с това. - Какво е?
Не става.
Имал ли е видения? - Какви?
Значи има време. - Време? Извинявай...
Кой е този? Кой си ти?
Д-р Картър, физика на частиците, висша микробиология.
И единственият, който ще ти повярва.
Отлично познава биологията на мимиците.
Топ анализатор в Уайтхол. - Бях, докато не срещнах Рита.
Сега съм само "техник с психически отклонения".
Картър, покажи му.
Да, добре.
Първо, не се биеш срещу армия.
Трябва да ги възприемаш като единен организъм.
Обикновените дронове са ноктите му.
Алфите, като онзи, който си убил, са много по-редки.
По мои предположения, едно на 6,18 милиона.
Те действат като... - Централната нервна система.
Но това е мозъкът.
Той контролира всички. Това е Омега.
Омега има способността да направлява времето.
Когато някой Алфа бъде убит, се задейства автоматична реакция.
Омега повтаря деня отначало.
Само че този път помни какво ще се случи,
също като теб.
Знае действията ни предварително.
А враг, който знае бъдещето, е непобедим.
Ако победата ви при Вердюн?
Беше ни позволено да победим. Това нещо иска да храним илюзии,
за да хвърлим всички сили в настъплението.
Операция "Крах" не е нашата финална битка, а на врага.
Трябва да проумееш,
че става дума за съвършено развит завоевателен организъм.
Вероятно има милиони такива астероиди,
които се носят из космоса като вирус.
И само чакат да попаднат в свят с подходящи условия.
Нужно е само господстващият вид да атакува и...
И нищо не може да спре мимиците да завладеят света.
Освен ако ти не обърнеш развоя. - Аз?
Убивайки Алфа, си проникнал в нервната система на врага.
Придобил си контрол над способността на Омега да рестартира деня.
Как е възможно?
Вероятно единствената слабост на този организъм е човечеството.
Каквато и да е истината, сега силата е в теб.
Също като мен във Вердюн. - Значи аз рестартирам деня?
Добре. И как да го управлявам?
Като умираш. - Всеки ден.
Докато Омега бъде унищожен.
Първо да ви кажа, че презентацията е страхотна.
Познавам генерала. Трябва да го уведомим.
Обяснете му всичко като на мен... - Вече ходих при генерала.
Безброй пъти. Лудница. Дисекция. Помниш ли?
Какво очаквате от мен?
Виждал ли си нещо странно? - Бъзика ли се с мен?
Видения. - Виждал ли си нещо подобно?
Омега усеща, когато губи силата си.
Дори в момента те търси.
Когато стигне близо до теб, ще започнат видения.
Ще виждаш ето това. - Дори къде се намира.
И ти си имала такива видения? - Да.
Но накрая си го видяла в действителност, нали?
Не и от плът и кръв.
Значи това е само теория. Не знаете дали наистина съществува.
Виденията ми показаха, че е във Вердюн.
Просто... загубих силата, преди да успея да стигна до него.
И докато превземем Вердюн, Омега беше изчезнал.
Значи просто трябва да изчакам да получа такива видения
и да ви кажа къде е въпросното нещо - Омега.
Не, Кейдж. Ще ме заведеш при него. А аз ще го убия.
Да те заведа? Дори нямам бойна подготовка.
Презареди.
Добре ли си, Кейдж? - Май си счупих нещо.
Какво? - Гръбнака.
Чувствам си единствено устните.
Сега слушай внимателно. Много важно правило.
Всъщност е единственото.
Ако те ранят на бойното поле, постарай се да умреш.
Защо? - В последната битка ме раниха.
Кръвта ми изтичаше, но не достатъчно бързо.
Свестих се в полева болница,
бяха ми прелели чужда кръв, и край.
Изгубих силата. Разбираш ли? По-добре да започнем отначало.
Нали? - Какво?
Никой не знае къде е редник Кейдж!
Беше точно до теб, тъпако.
Но не знаеш, къде се е дянал?
Не, сержант! - Добре.
Още 50 лицеви опори тогава. Едно!
Чакай! Казвам се Бил Кейдж.
Срещнахме се на брега. Ще се срещнем на брега. Утре.
Притежавам силата.
Добре, още веднъж.
Няма време за мислене. Спомни си!
Не стига да знаеш къде са.
Трябва да знаеш как да ги убиеш.
Чакай малко, изслушай ме... Добре де, стреляй.
Ставай, гнидо!
Спри! Чакай, чакай! Спри! Почакай малко.
Чакай малко. Мислех си нещо.
Това нещо е в кръвта ми.
Може би има начин да ти го прехвърля.
Пробвах всичко. Не става.
Ама дали си... изпробвала всички варианти?
Имаш предвид секс? Да, пробвах. - Колко пъти?
Така...
Вляво!
Дръж си очите отворени!
Пак.
Чакай, чакай! Мисля, че съм добре.
Ставай, гнидо... гнидо...
Говоря ти човешки, гнидо. Мърдай!
Добре ли си, Кейдж? - Да, нищо ми няма.
Кракът ти е счупен. - Не, чувствам си пръстите.
Стига де!
Рита, какво става? Защо си тук?
Кой е този? - Той е като мен, преди Вердюн.
Искаш да кажеш, че е...
Да. - Кога е загинал? Къде?
На брега. Утре. - Ти си д-р Картър.
Водили сме този разговор. Пръстите са два.
Имах видение. Видях Омега.
Утре играта свършва, така че може ли да побързаме?
Добре. Къде?
Някакъв язовир. В планина е. Имаше надписи на немски.
Ще успееш ли да го откриеш?
Едва ли има много такива места.
Ще видя какво мога да направя. - Обучението свърши. До утре.
Дори не знаем къде отиваме. - Ще разберем.
Междувременно измисли начин да се измъкнем от брега.
Сега какво? Къде отиваме? Съсредоточи се. Накъде?
Мисля. - Добре.
По дяволите!
Докъде стигнахме? - Трудно е да се каже.
Чакай, чакай! Сега!
Мамка му!
Пристъпваме вляво, прикриваме се...
Точни инструкции. - Вляво, прикриваме се. Продължавай.
Чакай! През окопа, право напред. После поглеждаш наляво.
Трябва да си по-конкретен, иначе ще ме убият.
Рита...
Кейдж!
Изкачвам се по окопа, пристъпвам вляво,
там има мимик, който ще убия...
Корабът избухва. Притичвам 30 стъпки на северозапад.
Прикляквам, когато се изкача по окопа, и се обръщам наляво.
Нещо на лицето ли имам? - Не.
Кейдж! Убихме се да те търсим!
Кейдж!
Къде ли не обикаляхме... - Момчета, хайде недейте този път.
Какви ги дрънкаш?
Фаръл ни разката, задето сме те изпуснали!
Скинър, гледай сега. Ще си затворя очите.
Готов ли си? - Да.
Аз обичам лицеви опори.
Настава нов ден, хора! Съдбата ни зове.
Светът очаква от нас само едно: да победим!
Ситуацията на фронтовата линия.
Армията ни понесе тежки загуби...
Време е да смажем тия твари.
Баща ми е летял в Битката за Британия.
Три години преди янките да се включат във войната.
Корави мъже!
Чичо ми Джордж е участвал в десанта в Нормандия.
Ако бяха те, войната вече щеше да е свършила.
Какво изобщо искат от нас? - Много ясно. Полезни изкопаеми.
Полезни изкопаеми? - Кислорода ни искат!
Помислете малко. - Има ли значение?
Те са тук и побеждават. Каквото и да искат, ще го вземат.
Ти не трябва ли да си там? - Бил съм там.
Повече пъти от всекиго.
Всъщност, обикновено по това време отдавна съм мъртъв.
Страхливец!
Токът спря.
Открих Омега. Тук трябва да е. Язовир "Курнера", Германия.
Отговаря на описанието.
Да, открил си го. Отново. Какво значение има?
Никога няма да стигнем до там.
Каквото и да правим, колкото и внимателно да планираме,
не можем да се измъкнем от брега.
Можеш да се справиш. Ще успееш.
Връщай се тук всеки ден и ще те обуча.
Вече ме обучи.
Чакам, Нанс! - На 500 м са, приближават бързо!
Какво...
Презареди.
Сега какво?
Качваме се право нагоре. - Добре.
Сержант, онзи новият... Как му беше името?
Нужно ни е транспортно средство.
Какъв е проблемът?
Причакват ни. Ще ни убият, преди да открием кола.
Какъв е планът днес? - Не сме пробвали две.
Минивана и зеления джип. - Добре.
Аз тръгвам към джипа, ти - към минивана.
Ако запали, потегляш, без да ме чакаш.
Не забравяй да откачиш караваната, преди да тръгнеш.
Ще бързаш, не ти трябва да мъкнеш товар.
Хайде...
Качвай се, Кейдж!
Врагът проби при Доувър...
Не виждам.
А ти?
Останете на място и запазете спокойствие.
Ако сте в превозно средство, заключете се вътре.
Врагът е достигнал Лондон. Повтарям, Лондон е нападнат.
Страхотно шофираш. - Забравих да откача караваната.
Не говориш много. - Не съм фен.
На приказките? - Не обичам да говоря.
В един момент се отприщваш. Обикновено около Лион.
Разказваш ми как си била там със семейството си
и как брат ти се е загубил.
Никога не съм била в Лион. - Казваш ми второто си име.
Пейтън. - Това не е второто ми име.
Открили сте брат ти при ротативките.
Може би съм целяла да ти затворя устата.
Въпросът е, че говориш. - Не е нужно да те опознавам.
Ако си знаеше интереса, и ти не би искал да ме опознаеш.
Само така човек може да издържи.
Хендрикс опозна ли го?
Откъде знаеш това име? - Ти го спомена.
Невъзможно. - Откъде знам тогава?
Кога го споменах, при какви обстоятелства?
Заради него ли не говориш?
Не го споменавай повече. - Защо?
Той е мъртъв.
Виждала съм го да умира 300 пъти и помня всяка подробност.
Всичко си спомням, затова не е нужно да говоря.
Съжалявам. - Така е на война.
Тук няма нищо, да продължаваме.
Трябва да намерим ключовете. - Да източим горивото.
Защо, щом може да летим? - С това нещо?
От високото ли те е страх? - Страх ме е да не се разбием.
И не ме е страх да си го призная. - Не бой се, ще се научиш.
Какво има? - Нищо, добре съм.
Какво ти е? - Нищо.
Рита...
Дай да видя.
Трябва да намерим ключовете за вертолета.
Тук някъде трябва да са.
Но вертолетът е пълен с гориво. Намерих маркуч.
Ще летим, Кейдж.
Да кажем, че намерим ключовете и вертолетът е в изправност.
Снаряжението ни не е тук,
а след няколко часа ще се стъмни.
По-добре да се върнем във фермата,
да видим какво може да ни послужи.
Да преспим там и да дойдем пак сутринта.
И да се сгушим до камината с бутилка вино.
Да рестартираме всичко.
В задънена улица сме. Уморена съм и ме боли.
По-добре да започнем наново.
Изчакай малко. Кафето е готово. Ще потърся ключовете.
Десет минути. - Добре.
И после ще те убия. - Хубаво.
Не мога да повярвам, че намери кафе.
Благодаря.
Със захар, нали? - Да.
Благодаря. - Не, чакай, обичаш го с три.
Там има риза, ще ти стане.
Колко пъти сме били тук?
Колко пъти? Къде са ключовете?
Къде са проклетите ключове? - Добре...
Можеш да пилотираш, нали? - Не. Да...
Мога да излетя, още тренирам кацането.
Какво чакаме още? Губим време! - Запалиш ли двигателя, ще умреш.
Това е краят за теб.
Каквото и да направя, не стигаш по-далеч оттук.
На 20 м оттук се е заровил мимик.
Напада ни, когато запалиш двигателя.
Вземай оръжието и се качвай, Кейдж.
В полето има и други.
Само единият от нас оцелява. - Качвай се.
Не сме пробвали само с фермата.
В зимника има храна. Изчакай ме там. Ще бъдеш в безопасност.
Станах войник по свое желание. Няма да се върна.
Ти умираш тук, на това място! Не мога да те спася.
И ако успея да убия Омега, ще си останеш мъртва, завинаги.
Защо толкова си се загрижил за мен?
Иска ми се да не те познавах. Но вече е факт.
Второто ми име е Роуз.
Ставай, гнидо!
Но има надежда, редник.
Под формата на славна битка. Велико пречистване е тя.
Огнена ковачница за истински герои.
Да? Кой ти позволи да ме заговориш?
Нещо на лицето ли имам, войнико?
Простете за безпокойството, сержант.
Да побързаме. Трябва да си сложа костюма.
Къде ти е шлемът? - Никога не нося. Разсейва ме.
Да не си пил?
Трябват ми още три пълнителя, осем гранати и допълнителна батерия.
Намери!
Ей, друже! Нещо не е наред с костюма ти.
В него има мъртвец.
Успяхме! Слава богу!
Убий ме!
Не е там. - Как така?
Никога не е бил. - Знаят, че ще отидем, причакват ни.
Виденията са капан.
Също като виденията на Рита при Вердюн.
Не ме уби, а можеше. Искаше кръвта ми.
Значи знаят кой си. Искат да си върнат силата.
И ще успеят, освен ако не открием Омега.
Изпробвахме всичко, това е краят.
Не, не е краят. - Няма как да стане.
Създал си прототип в Уайтхол. - За което бях уволнен.
Какво е това? - Транспондер.
Слагаш го на Алфа, улавя вълните и се свърза с Омега.
Поне идеята е такава.
Но не мога да го направя с това оборудване.
Как да ти набавим нужното? - В Уайтхол бях изработил един.
Бях готов да го тествам, но когато им казах, бях уволнен.
Взели са го за луд. - Значи трябва да отидем в Уайтхол.
Ще го арестуват още на входа.
Лудница или дисекция. Не забравяте ли нещо?
Трябва да разполагаме с жив Алфа.
Не ни е нужен. Имаме си заместител.
Когато китайската делегация излезе, ускоряваш крачка.
Онзи с жълтата лента те разпознава,
затова наведи глава и стой отдясно.
Чудесно.
Три, две, едно, тръгваме.
Едно...
Шест, седем, осем...
Дванайсет...
Завърти се.
Не спирай и гледай право напред.
Робинсън.
Казах да не ме безпокоят. Дано е за нещо важно.
Съдбата на човечеството достатъчно важна ли е?
Не вярвам на очите си. - Мен питате ли ме?
Седнете, генерале. Настрани от бюрото.
На ваше място бих го приел много сериозно.
Признавам си, майоре, когато излязохте оттук днес,
не вярвах, че ще се върнете, и то с най-славния ми боец.
Ще ви разкажа нещо. Ще ви се стори абсурдно,
но постепенно ще съзрете логиката.
Ще му се обадите после. - На кого?
На генерал-майор Бомонт.
Полетът му закъснява заради лошото време.
Да.
Благодаря, Бомонт. Ще ви се обадя после.
Десантът утре е касапница. Загивам на петата минута,
заедно с всички останали.
Причината е, че врагът ни причаква. Откъде знам ли?
Преди да умра, убивам мимик, но по-особен.
Вкарва нещо в кръвта ми.
И сега преживявам същия ден отново и отново, като всички тях.
Също като серж. Вратаски при Вердюн. Кажете "нищо" на секретарката.
Моля?
Простете, мислех, че сте сам. - Нищо.
Носи ви документи за подпис,
но е пропуснала този за изпускането на гориво над Гринуич.
Името ви е Айрис. Родена сте на 17 септември.
Генералът е пуснал връзки,
за да изпрати сина ви в Австралия, възможно най-далече.
Кажете на генерала, че вечерята му се отменя.
Вечерята ви се отменя. - Липсва изпускането на гориво.
Благодаря, Айрис, свободна си.
Кейдж, да вървим. - Рита...
Не го застрелвай пак. - Какъв е смисълът?
Нека само...
Генерале, не за пръв път водим този разговор.
Защото сте упорит.
Не вярвате, че д-р Картър е бил прав
за способността на врага на направлява времето.
Операцията ще се провали, колкото и хора да хвърлите в нея.
Ще победим само ако открием източника на силата им и го убием.
И единственият начин да го открием е в онзи сейф.
Колкото и пъти да водим този разговор,
вие не вярвате, че врагът ще нахлуе в Лондон утре
и ще загубим всичко.
Да речем, че не намирам логично обяснение
на впечатляващите ви трикове.
Д-р Картър обясняваше, че е нужен жив мимик, за да действа.
Каква полза тогава?
Това е моя грижа. - Напротив.
Според вас засяга целия свят.
Какво бихте направили, ако повярвате на казаното от мен?
Бих открил този... - Омега.
И бих го взривил.
Не сте пригоден да му се опълчите. И никога няма да бъдете.
И сега какво?
Не знам. За пръв път стигаме дотук.
Лесно стана.
Стой на място!
Никой да не мърда!
Оръжие!
Какво да го правя? - Забий го в крака си. Действай!
Кейдж, какво става? Говори!
Чувствам го. Води ме там. - Какво виждаш?
Това е Лувърът. - Къде се намираш?
Сега съм вътре. Наводнен е.
Сега слизам надолу, на паркинга под музея.
Виждаш ли Омега?
В Париж е.
Рита!
Останете в колата!
Какво сте направили?
Ще се оправите, преляхме ви кръв. - Не знаете какво сте направили...
Нямам право да говоря. - Бях с една жена.
Рита Вратаски. Жива ли е?
Моля ви, само това ми кажете.
Моля ви, кажете ми. - Съжалявам.
Аз се измъкнах за три минути. Какво ти става?
Мислех, че си загинала. - Не още.
Съжалявам, Кейдж. - Не, чакай! Свърши се.
Прелели са ми кръв.
Изгубих силата. Чувствам го.
Вече не мога да рестартирам деня.
Трябва да убием Омега преди десантът да започне.
Имаме по-малко от 3 часа.
Трябва ни кораб, за да стигнем навреме.
И подкрепление.
Кой е толкова луд, че да ни последва в Париж?
Кейдж! - Момчета!
Убихме се да те търсим! - Чуйте ме...
Фаръл ни разката!
Знам, само ме изслушайте.
Ще ви се стори абсурдно, но постепенно ще съзрете логиката.
Нима? Позна името на училището ми.
И учителката ми във втори клас - г-ца Полио.
Не го пускала до тоалетната, докато не се подмокри.
Млъкни бе! Казвам ви, той знае всичко, за всички ни.
Глупости. - Така ли?
Разправя, че името ти не е Форд. Форд ти е бил приятел.
Загинал е още първия ден.
Изпращаш заплатата си на близките му.
Виж го ти него...
Кейдж твърди също, че врагът ни причаква.
Всички ще умрем. Пълна касапница.
Страхотно. Така ни нахъса за утре, благодаря, Кейдж!
Но можем да обърнем нещата, нали?
Трябва да има начин да победим.
Има шанс, макар и неголям. Но трябва да тръгнете с мен сега.
Виж какво, не ми пука какво си мислиш, че знаеш за нас.
Току-що се запознахме.
Защо да тръгваме с него в битка?
Не ви карам да последвате мен, а нея.
Тая е Желязната... - Отряд 10, това е Рита Вратаски.
Известна още като... - Да, Ангелът от Вердюн.
Добре.
Настава нов ден, хора! Съдбата ни зове.
Светът очаква от нас само едно: да победим!
Врагът ще ви бъде благодарен, ако не дадете всичко от себе си.
Взвод?
Къде е взвод 10?
Значи този Омега направлява времето.
Взривяваме гадината и после се прибираме у дома.
Пази го Алфа. - Просто ще го убием.
Не! Кейдж каза да не убиваме Алфа.
Иначе Омега ще рестартира деня.
Нищо няма да помним, а те ще ни причакват.
И какво да правя, ако Алфа ми налети?
Жертваш се за отбора.
Когато кацнем,
бързо ще разберат, че сме там.
Ще ни трябват очи и тук. - Тръгвам с всички, Кейдж.
Остават 30 секунди.
Кейдж! Кимъл! Не!
Форд! - Кейдж!
Казвай, Рита! - Скачайте.
Кейдж, те знаят, че идваме! - Скачайте!
Скачай. - Ти не си вързан.
Защо се забави толкова?
Има ли други?
Мунициите ни са малко. Аз имам един пълнител, Форд - нищо.
Гриф е с половин и едва се движи.
Мислех, че виждаш в бъдещето. - Не съм преживявал деня.
Не знам какво ще се случи. - Няма значение.
Важното е да успеем. - Как?
Гриф не може да върви, трима загинаха.
Времето изтича, съберете мунициите.
Край пирамидата сигурно гъмжи от мимици.
Как ще отидем дотам?
Останем ли тук, умираме. - Няма да успеем да влезем.
Бихме могли. С това.
Няма да полети. - Не е нужно да лети.
Достатъчно е да ни превози скоростно.
Ако двигателите още работят, можем да го управляме.
Скинър, разчисти пътя.
Пробвай пак. - Не отчита.
Нивото е ниско.
Централно захранване включено.
Гриф! Трябва да тръгваме, бързо!
Няма да ви бъда от полза.
Нека ви спечеля време.
Включи се. Ще стане.
Хайде, трябва да тръгваме! - Не ни чакайте!
Скинър, Гриф, идвайте!
Готови сме. Къде се бавят? - Къде са Скинър и Гриф?
Няма да дойдат.
Тръгвай, братле. - Ще се видим в следващия живот.
По дяволите!
Дръпни се!
Трябва да тръгваме! И то веднага!
Те идват, Кейдж!
Така ви се пада, гадове! - Презареди.
Приближават!
Мрете!
Кейдж!
Поеми управлението!
Рита!
Разбий я!
И по-зле е било.
Добре... - Там е.
Там, във водата.
Това е Алфа. - Ще му отвлека вниманието.
Ти убий Омега.
Не, това нещо ще те убие, преди да изминеш и три метра.
Ще успея. - Вземи гранатите.
Ще успея. - Чуй ме.
И двамата няма да оцелеем.
Благодаря ти, че ме доведе чак дотук.
Добър човек си, Кейдж. Жалко, че успях да те опозная.
Добре дошли в Лондон, майоре.
Ефрейтор Монтгомъри от пресофиса на генерал Бригам.
Радваме се, че сте тук.
Чухте ли новината? Прекрасно, нали?
Малко преди изгрев слънце
мощен взрив на енергия беше засечен в Париж.
Не знаем каква точно е причината,
но резултатът е пълен срив в боеспособността на врага.
Руските и китайски части прекосяват Европа без съпротива.
Утре ще настъпим на западния фронт.
Убедени сме, че ще се увенчаем с победа - за нас,
за скъпите ни хора, сънародниците ни и цялото човечество.
Какъв си? Дружно! - Аз съм боец!
Какво правят бойците? - Убиват!
Какво ще правиш ти? - Ще убивам!
Не си участвал в 20 битки. - Ама съм!
Ще оцапаш гащите на първата секунда.
Що не вземете да млъкнете и двамата?
Ще ти се! Бас ловя, че ще поставя рекорд утре.
По бързо бягане заднишком с напълнени гащи.
Мирно!
Да? Какво искате?
Превод БОРЯНА БОГДАНОВА
Уеб рип субтитри от PeS @ 2019 YavkA.net