В едно далечно и второкласно съчетание на измеренията,
сред колебаещи се звездни мъгли, погледнете: Великата А'Туин.
Носещи се напред в пространството, върху черупката на великата костенурка
стоят четири гигантски слона на чиито широки плещи лежи
Светът на диска!
За хората на Диска, Костенурката беше само една хипотеза,
до денят, в който островното царство Крул,
чиито най-крайни хребети стърчат над Водопада на Ръба,
спусна отвъд Ръба месингов кораб, съдържащ неколцина астрозоолози.
Тяхната мисия наистина доказа съществуването на Костенурката.
За нещастие, като следствие от дребна неизправност,
те не успяха да отговорят на един още по-фундаментален въпрос:
Какъв е полът на Костенурката?
Останалите астрозоолози никога не изоставаха с въпросите.
Какво значение има?
Значи, ще надзъртаме под опашката на Костенурката?
Това май не е много възпитано, нали? - Не.
Поради провала на последната мисия,
тази фундаментална загадка не може да бъде разрешена,
ако не пратим нова експедиция отвъд Ръба на Диска...
...в това.
Доста е мъничко. - Ще бъде по-голямо.
Да, но къде ще намерите глупак, който да се качи в него?
На няколко хиляди километра центропосочно от Ръба, в Анкх-Морпорк,
най-старият град на Диска, корабът, който акостираше в дока си,
превозваше Двуцветко - първият турист на Диска.
Той очаква с нетърпение всичките му гледки и миризми.
И естествено, никоя екскурзия не би била съвършена
без посещение на Невидимия Университет за Магия
и славната му Кула на Занаята.
ЦВЕТЪТ НА МАГИЯТА (по романите на Тери Пратчет, 2008)
По времето на нашата история магьосниците не са особено мили.
Носейки тленните останки на свой колега,
водачите на осемте магически ордена демонстрират могъщи сили за оцеляване,
защото зад всеки магьосник осми ранг стои поне един от седми,
който се опитва да заеме мястото му.
Бедният Румлет не успя да предусети какво го чака, Траймън.
Знаете какво казват, Архиканцлер. "Ако на един магьосник му омръзне
да търси парчета стъкло във вечерята си,
значи му е омръзнал живота." Очевидно е, че само размишлявам.
Събрали сме се днес, за да изразим почитта си
към стария Румлет. Магьосникът...
Не съм закъснял, нали?
Кой е този? - Ринсуинд, Архиканцлер.
Ринсуинд? - Той е онзи, който...
Изпратете го в офиса ми след десет минути.
Карайте по-накратко, Уедъруакс, че гърбът започна да ме наболява.
Тръгвай, Ринсуинд.
Извинявай, Нероуболт!
Г-н Ринсуинд, както знаете има осем нива на магьосничеството,
към които младите... Към които студентите се стремят.
През вашия не незначителен като време престой в Невидимия Университет
вие не успяхте да достигнете дори първо ниво.
Е, да, но... - Това, което намеква Архиканцлерът,
е, че след десетилетия обучение, търпението ни вече не изглежда
като добродетел, а като доживотна присъда.
Да, ама... - Просто няма място
за човек като теб в съвременния университет.
Аз трябва... - Така че, не оставяш на Архиканцлера
друга алтернатива, освен да те изгони.
Ама аз съм тук само от някакви си 40 години?!
Шапката.
Всичко хубаво, г-н Ринсуинд.
В жестокия свят на магьосниците пътят към върха често се изминава,
с обувки от още топли трупове.
Дори ако трябва сам да ги свалиш.
И не се връщай!
Ще ви кажа аз на вас... А, много ви благодаря...
Дълбоко в подземията,
изгонването на най-некадърния магьосник на Диска
от Невидимия Университет, разбуни магията.
СЛЯП, МОЛЯ ДАЙТЕ МИЛОСТИНЯ
И АЗ СЪМ САКАТ (И ГЛУХ)
Добър ви ден, господине.
Сбогом, свят.
Разочароващо.
Добър ден? - Добър и на вас.
Бихте ли ме насочили към хотел, кръчма, квартира в страноприемница?
Бих искал... - Знам една кръчма.
Насам.
Мъдро крушово дърво!
Багажът на туриста не е обикновен сандък.
Той няма абсолютно никакъв мозък и смъртоносно отношение към всичко,
заплашващо господаря му. И ще го последва навсякъде.
ПРОБИТИЯТ БАРАБАН
Бих искал подслон, стая, квартира,
чисти ли са стаите, стая с изглед, каква е цената на нощ,
какво има за закуска, къде е... тоалетната?
Има много пари. - Ами ще ви струва... 2 долара.
Но това нещо ще стои в конюшните.
Две. - Две?
Две.
Две, моля. - Две.
Две.
Това наистина е мъдро крушово дърво.
Мога ли да ви помогна с нещо? - Разкарай се, Ринсуинд!
Не става. В книгата е работата. Тя му казва какво да говори. Магия.
Ти говориш на Троб! - Да.
Страннико, ако останеш тук ще те заколят или отровят посред нощ.
Само не спирай да се усмихваш, че и аз ще спра.
Но това е възхитително място. Автентична морпоркска кръчма.
Слушам съм много реклами за тези места и то доста убедителни.
Моето име е Двуцветко. И съм... турист.
Радвам се да се запознаем. Аз съм Ринсуинд.
Значи ти си магьосник? - А ти говориш анкхморпоркски?
Да. Преминах през курс за дистанционно обучение.
Тогава защо ти е това?
За да си личи, че си турист, винаги ползвай разговорник.
А това наистина ли е твоят багаж? - Да. Вие наистина ли сте магьосник?
Ами...
Чух, че прочутият Невидим Университет трябва да се види.
Надявах се да го посетя и като се прибера вкъщи
да се похваля, че съм го видял. - Да, обаче сега е затворен.
Заради... заради изпитите.
А вие откъде сте? - Чувал ли сте за Бес Пеларджик?
Това е главното пристанище на Ахатовата Империя.
Това не е ли на Уравновесяващия Континент?
Именно. Може да сме малки по площ,
но теглото ни е равно на цялото тегло на тукашния Полукръг.
Това е защото една стара легенда, твърди, че е направен от злато.
Не е направен от злато. То просто се среща много често там.
По-добре това да си остане между нас.
Заведението черпи. Кой е той? - Казва, че е турист.
А? И какво значи това? - Мисля, че значи идиот.
АЛХИМИК
Да. Прав сте в предположенията си. Технически, това е фалшива монета.
Знаех си аз. Подушвам ги тея работи. Какво имаш предвид под "технически"?
В анкхморпоркските монети има злато, колкото в халба морска вода.
Знаех си! - Но това, приятел, е чисто злато.
Какво? Трябва да се връщам.
И лидерите на много банди, гилдии, и други нечестиви обществени прослойки
разбраха, че в града е пристигнал човек с много злато.
Включително Уаймор - Шефът на Крадците.
Значи... нямаш пазачи? - Че какво биха откраднали от мен?
Ами сандъка. Искам да кажа, че едва ли има повече от две пръчки
направени от мъдро крушово дърво из всички градове на Кръглото море,
какво остава за цял сандък! А също... и златото.
Едва 2000 рину.
Рину да не е една от големите златни монети?
Да. Дали не платих на кръчмаря твърде много?
Можеше и с по-малко да мине. - Очевидно имам много да уча.
Хрумна ми една идея. Ринсуинд, съгласен ли си да те наема за...
може би думата "водач" е най-подходяща?
Мисля, че мога да си позволя да ти плащам по 1 рину на ден.
Май те обидих. Молбата ми беше нахална.
Сигурно имаш дела по висша магия, с които да се занимаеш.
Е-е-едно на ден?
Две, в такъв случай? - Какво искаш да ти покажа?
Всичко. Автентичният живот в Анкх-Морпорк.
Искам да видя пазара за роби и Свърталищата на Проститутките,
Храма на Малките Богове, Гилдията на Просяците и...
и истинска кръчмарска свада.
Не, не предлагам да се бием. Само искам да гледам.
И някой от прочутите ви герои като Коен Варварина. Нали го познаваш?
Ами да. Разбира се. - Добре.
Е? Съгласен ли си? - Съгласен съм.
Отлично. Бъди така добър и кажи на кръчмаря да упъти Багажа към стаята
и настоявам да приемеш надницата за първите 4 дни... в аванс.
Бродман, Багаж, стая.
И може би като свършат изпитите, ще надникнем в Невидимия Университет.
Това е само за снимка.
Всички велики магьосници са в отпуска. До скоро, загубеняк.
Спокойно, Уидъл. Вълшебният сандък ще се върне за собственика си.
И ние ще вземем златото.
Да. Сега ще се снимаме. Погледни тук, Ринсуинд, и се усмихни.
Ринсуинд?
Здрасти.
По дяволите!
Градските порти. Опит за бягство.
Патрицият - властелинът на Анкх-Морпорк,
може да не беше особено справедлив или демократичен,
но за първи път от хиляди години градът работеше изобщо.
Това бе така, защото той знаеше къде е всеки през повечето време
и какво разубедително зло наказание си е заслужил за това, което върши.
Клетвонарушение, кражба на кон...
Не съм откраднал коня, господарю. Честно си го платих.
С фалшиви монети. Което технически е кражба.
Какво ще правим с теб, дребен мошенико?
Ще те пратим на Арената, Ринсуинд. А като капак стои и моралният позор
от страхливото ти предателство спрямо посетител на този бряг.
Срамота, Ринсуинд! Меч или пика искаш за Арената?
Разбира се... може да проявим милост.
Да бъдем ли милостиви?
Две рину. - Една полица.
Ей, това ми е вратата!
Няма проблеми.
Ще ми правиш ли компания, Злорф? Гилдията на Убийците са ни приятели.
Дойдох за туриста.
Мисля, че имахме уговорка. Ти не крадеш, а аз не убивам.
Аз ще го убия, а после ти може да го обереш.
Ако някой смята да го убива, първо трябва да говори с мен.
Разкарай тея джуджета от тук.
Кой си ти, по дяволите? - Аз съм Рерпф.
Тук съм от името на Гилдията на Търговците и Занаятчиите,
за да защитя интересите ни. Разбирай - дребния човек.
И откога съществува тази гилдия? - От днес следобед.
Аз съм вицепрезидент на Гилдията по въпросите на туризма.
Какъв е този "Туризъм"? - Не сме съвсем сигурни.
Какво е турист? - Усмивка!
Това е магия!
А сега искам да слушаш внимателно какво ще ти кажа, иначе ще умреш...
по много интересен начин. След известно време.
Моля те, престани да шаваш така.
Императорът на Уравновесяващия Континент ми прати писмо.
Изглежда, че един негов поданик си е наумил да посети нашия град.
Изглежда той иска да...
го разгледа.
Ти ще продължиш да си водач на този разглеждач, Двуцветко.
Ще се погрижиш да се върне у дома с хубави впечатления от родината ни.
Какво ще кажеш? Казваш "да"! - Казвам да.
Благодаря ви, господарю. Благодаря.
Защото ще бъде трагедия,
ако нещо неблагоприятно се случи на нашия посетител.
Ще бъде ужасно, ако той умре, например,
защото Императорът се грижи за своите хора
и определено може да ни заличи с едно кимване,
което ще бъде ужасно за теб, Ринсуинд,
защото се надявам, когато огромната наемна имперска флота пристигне,
отмъстителни й капитани да открият, че гневът им се уталожва
от факта, че умелите ми служители
току-що са ти показали цвета на черния ти дроб.
Виждам, че на лицето ти изгрява разбиране.
Късмет.
А има и още нещо!
Убеден съм, че няма и да си помислиш да се измъкнеш от задълженията си,
чрез опит за бягство, да речем.
Уверявам ви, че подобна мисъл даже не ми е минавала през ума.
Нима? Тогава, ако бях на твое място, бих дал лицето си под съд за клевета.
Не ме карай да те задържам.
Добре де, добре. Предавам се.
Извинете! - Ринсуинд! Ти се върна!
Знаех си, че ще се върнеш. - Наложи ми се.
Това е невероятно, нали? Автентична кръчмарска свада.
По-хубаво е отколкото си представях.
Кажете "зеле"!
Мислиш ли, че трябва да им благодаря? Ти ли организира това?
Значи затова изчезна. - Да, не исках да го споменавам.
Хей, хубаво хвърляне!
Трябва да се махаме.
Усмивка!
Магия! - Заклинание за безсъзнание.
Хайде! Трябва да тръгваме.
Това е моят Багаж.
Още веднъж!
Добро момче.
А къде е Коен Варварина? - Той е...
точно зад теб. Виж, наистина трябва да тръгваме.
Невероятно! Никой вкъщи няма да ми повярва.
Ти само въртиш ръчката, а иконографът върши останалото.
Изчакай тук.
Лоша работа! Свърши ми червеното!
Ако искаше червено, да не беше снимал всичките джуджета как убиват хора.
Отсега нататък чернобели, братле. Ясно?
Това е фото-дяволчето. - Да разбира се, че е.
Знаеш ли, Ринсуинд, искам и ти да си на снимката.
Усмивка, моля! - Усмихнете се, де.
А сега какво ще видим?
Страхотен ден.
Тази ми е любимата. С Коен.
Усещаш ли миризма на земно масло? - Не мисля.
Ще убия проклетата котка.
Ето, вземи това.
Благодаря. - Няма защо.
Тук често стават кръчмарски сбивания, нали?
Ами те всъщност са като спорт.
Значи кръчмарите трябва да имат,... на нашия език го наричаме
"за-страх-уловка". - "За-страх-уловка"?
Странна дума. Какво означава?
Ами да кажем, че притежаваш дървена кръчма.
Тя може лесно да изгори. Но ти не искаш това да се случи,
затова си вземаш за-страх-уловъчна полица.
После аз изчислявам шанса да се подпали и добавям малко
и ти ми плащаш някаква сума, базирана на тези сметки.
О, не... - Но да.
И ако наистина изгори, аз ти плащам стойността на кръчмата.
Нещо като бас така ли? - Облог? Да, може да се каже.
Сигурен ли си, че не ти мирише на земно масло?
Не. Но подушвам изгоряло.
Да не си за-страх-уловил Барабана? - За щастие на Бродман.
Още пазя ринуто от първата му вноска.
Обзаложил си се с Бродман, че няма да се опожари?
Стандартна оценка - 200 рину. Защо? Защо питаш?
Ще ти кажа защо. Ти, ти, заспал идиот...
Не ми обръщай внимание, Ринсуинд. Срещата с теб е за по-късно.
Какво следва?
Какво следва ли? Ще бъдем обесени, удавени и разсечени, ако останем тук.
Но защо? - Как защо? Защо ли?!
Погледни! Целият Анкх-Морпорк е направен от дърво!
Ами Багажът ми? - Зарежи Багажа си!
Знаете ли, който е разпалил пожара,
по-добре да си намери бърз кон и да изчезне като дим.
Много ти благодаря, Двуцветко.
Пише, че Чирм е прекрасен по това време.
Да. И много, много опасен. - Наистина ли?
Това, което гръмна е склада за земни масла.
Спри, идиот! Ринсуинд!
О, не.
А я виж там. - О, мили Боже, не!
Хей, хей, ти! Върни се! Това е моя кон! Върни се!
Здравей, Ринсуинд.
Октаво - най-великата магическа книга,
заключена и окована дълбоко в подземията на Невидимия университет.
Заклинанията, заключени в страниците й водят собствен таен живот.
И напускането на града от Ринсуинд много ги разтревожи.
Не помня някога да се е държала така.
Откакто онзи млад магьосник...
О, мили! А аз го изключих, нали?
И никой не знае къде е той, библиотекарю.
Дори дворцовата стража на Патриция.
Макар, че смятат, че ще се появи от някъде.
Виж, той е единственият човек доколкото помня,
който... е докосвал Октаво с голи ръце.
Нямаме представа, какъв може да е ефекта върху него в света навън.
Поне, докато беше студент, знаехме къде се намира.
Може би малко прибързах. Кой друг знае за това?
Никой, Архиканцлер. - Добре. Нека така да си остане.
Освен Грейхолд Сполд, разбира се.
Чиито дни са преброени, така или иначе.
И във връзка с това, скоро не съм виждал стария Нероуболт.
Защото е мъртъв, Архиканцлер.
Радвам се, че никой не иска да е главен библиотекар.
Убий тази мисъл, Хораций. Търся една книга.
Нови обувки?
И нова шапка, г-н Траймън.
"Път към върха."
"Как да успеете в магьосничеството."
1. Изкуството на изненадата (Нож в гърба, Тайни проходи...)
Тайни проходи
Оу, колко спретнато и подредено.
Знаехте ли, че в случай, че Архиканцлерът ни се спомине
той ще бъде наследен от Грейхолд Сполд.
Той демонстрира удивителни умения по оцеляване.
Досега. Мисля, че е много важно да се стремиш към съвършенство, нали?
О, да, сър, ако искате да покорите самия връх, да.
Поста на главен библиотекар не ви е по вкуса, нали, сър?
Не. - О, добре.
Възможно е следващият Архиканцлер да е благосклонен
към тези, които разбират важността на добрата организация.
Всичко наред ли е там долу?
Абсолютно. Всичко е в азбучен ред, всъщност.
Значи това е прочутата Октаво? - Прочута и опасна.
Откога се държи така?
Ами, винаги се е държала странно, доколкото си спомням.
Но по някаква причина е доста оживена.
Защо? - Не знам.
А кой знае? - Грейхолд Сполд.
Изпреварил е времето ми. - Грейхолд Сполд. Колко удобно.
Ринсуинд?
Двуцветко? Двуцветко?
Двуцветко!
<- "Яма на върховното отчаяние".
"Ужасяващата кула на мрака". ->
ЛЕДОВЕ И ЯСЛИ ->
"Пътнико, гостоприемният храм на Бел-Шамхарот
лежи на 1000 крачки в Посока към Центъра."
Към Центъра.
"Уирмбърг и палата на Господаря на драконите
лежи на 1000 крачки в Посока към Ръба."
Хм. Дракони. Винаги съм искал да видя дракони.
Тогава към драконите. Ринсуинд?
Времето ти изтича, Ринсуинд. Не мога да вися тук цял ден.
Аз мога. Какво направи с туриста?
Нищо. Той се изкуши от примамливостта на Уирмбърг.
Поне Патрицият няма да праща хората си да ме убият все още.
Има голяма вероятност това да не му се налага.
Какво се хилиш, бе? - Съжалявам, не зависи от мен.
Сега ще бъдеш ли така добър да се пуснеш? Няма да боли.
Да ме разкъсат вълците нямало да боли ли?
Ще свърши много бързо. Освен това те са застрашен вид.
Атонай!
Кой си ти?
О, пак ли ти!
О, дали не го обидих с нещо?
Не си мисли, че ти дължа благодарности.
Едно от предимствата да бъда изяден от вълците
е, че никога повече нямаше да имам преживяване близо до смъртта
заради твоя собственик.
...737, 738, 739... Дракони! 741, 742, 743...
Дракони? Ха, никой вече не вярва в тях!
Всъщност никога не съм искал да съм Архиканцлер, затова ако си тук за...
За Октаво, г-н Сполд. - Какво за Октаво?
Доста е обезпокоена напоследък. И изглежда, че вие може да знаете.
Ами, тя не е съвсем цялата. - В смисъл на "полудяла"?
В смисъл, с едно заклинание по-малко от осемте.
Едно от осемте заклинание липсва? Това е доста лоша организация.
Определено е извънредно опасно. - Та, къде е то сега?
Помислете добре, г-н Сполд.
Наистина... ми се ще да знаех, г-н Траймън.
Опитай да дишаш през това!
Тук е доста тъмничко, нали?
Огънят е загаснал.
Ринсуинд! Насам, момче. Докарал си и Багажа!
Всъщност той ме докара.
Удивително, нали?
Да, ако ти харесва физически невъзможното.
Просто мисля, че е удивително. Макар, че е малко пусто.
Мислиш ли, че е дом на дракони? - Не ставай смешен.
Дракони не съществуват. - Цял живот съм искал да видя дракони.
Мисля,...
Не вярвам в тях! Те не съществуват!
Пст! Пст! Пст!
Не. Само съм леко замаян. Кой пита?
Стига си лежал там, изтегли ме. - Какво?
Хайде де, хайде, изтегли ме! - Ти... Ти говориш!
Аз съм вълшебен меч. Дали случайно нямаш родилен белег като корона?
Не. - Не? Просто питах.
Ти не беше ли с още някой? - Може и да съм бил.
Защото драконите го хванаха.
И предполагам, че бързаш да убиеш драконите
и да го спасиш в една фантастична битка от смелост.
Не, не съвсем. - Хайде, де!
Хайде!
Точно така! Хвани здраво. Така е добре. Така е добре.
Можеше и по-зле да е. Това можеше да е наковалня.
Най-накрая!
Драконите тръгнаха по посока на Центъра.
Дори да съществуваха, не съм създаден за дракони.
Няма значение. Аз ще ти покажа.
Така, предлагам да започнем с оня в дърветата, ей там.
Не, не бягай.
Видя ли? Там няма нищо.
Тогава започваме с нея, вместо с тях. Ясно? Ясно ли е?
Аз не знам как да бъда герой. - Очевидно. Но предлагам да те науча.
Виж, ще бъда откровен. Работил съм и с далеч по-добри от теб,
но или ще го направим, или ще ти отрежа главата.
Наистина ще го направя. - Добре. Добре. Добро момче.
Някой амбициозен магьосник се е развихрил.
Мисля, че известна степен на бдителност би била подходяща.
Особено ако е говорил с Траймън.
Някакви идеи? - Очевидно, ти ще нападнеш.
Защо ли не се сетих сам?
Защото си пораженец. По твой знак...
Готов... Давай!
Хванах те! Пак с ръката. И вляво.
Разправял ли съм ти за времето, когато бях хвърлен в едно езеро?
Я да ви видим сега, госпожо. - Къде е туристът?
Отведоха го в Уирмбърг. - Какво е това уирмбърг?
С главно У. Това е Драконовият дом.
Ама те не съществуват.
Предполагам, че ще искаш да спасиш приятеля си.
Точно мойта идея. - Той не ми е приятел.
Но предлагам да ме заведеш в този твой Уирмбърг.
Въздухът, чуй.
Не знаех, че драконите са прозрачни.
Не знаеше ли? - Не.
Тогава го наблюдавай, докато приближаваме Уирмбърг.
Поне това е сравнително крайно по-добро.
Скачай сега! - Какво?!
Предай се.
Никога! - Никога.
Разбира се, че не. Той е герой, нали? - Лично го обучавах.
И как е името ти, герой? За да знаем кой си бил.
Името ми е... е... Ринсуинд от Анкх.
А аз съм Лиеса, господарката на драконите.
Дошъл да ме предизвикаш на смъртен двубой.
Не, не мога... - Грешиш.
Лиорт, помогни на нашия герой да обуе чифт ботуши с куки.
Сигурна съм, че гори от нетърпение да започнем.
Не, наистина...
Ако търсите моя... - Скоро ще видиш приятеля си.
Искам да кажа, ако си религиозен.
Никой, който някога е влизал в Уирмбърг, не е излизал.
Освен метафорично, разбира се.
Г-н Траймън. - Добър ден, Архиканцлер.
Нови... нови обувки и шапка, а?
Е, дошъл сте да ме видите? - Да.
Позволих си волността да проведа малко проучване.
За Октаво, предполагам? - Да.
Изглежда, че едно от великите заклинания липсва.
И вие се чудите само по чисто административни причини, къде ли е то?
Ами, да. Вие знаете ли, Архиканцлер?
Ами... дори да съм знаел, май съм забравил.
Старият Сполд знаеше. О, не. Твърде късно.
Той вече навири островърхите си обувки, нали?
Знаеш ли, той отдавна имаше проблеми с дишането,
дори преди да успее да се запечата в собствената си стая
и то от външната страна. Колко жалко за Сполд.
Само облаци.
Предполагам е станало някакво недоразумение.
Очаквам скоро да ме пуснат. Изглеждат доста цивилизовани.
А като се върна, ще разправям на хората, че съм видял дракони.
Представи си само.
Дракони.
Подчинена съм ти, господарю. - Подчинена?
Разбира се, господарю. - Отвори я.
Архиканцлер?
Каква срамота. - За...
...Сполд ли говорехте? Да.
Това ли е всичко, Траймън? - Да, Архиканцлер.
Много добре. И Траймън?
Като тръгваш, може ли да почистиш брадвите с пружините,
които някой студент-шегаджия беше монтирал над вратата ми?
Изглежда не проработиха. - Ще се заема, Архиканцлер.
Надявам се, че обувките на Сполд не са ти твърде малки.
Ще се бием до смърт. Твоята.
Май трябва да те предупредя, че това е вълшебен меч.
Това съм аз. - Какво съвпадение.
Здрасти. - Здравей.
О, не. - Приготви се да загубиш.
Не мисля така. - Ще я видим тая работа.
Добре върви, а?
И се наричаш вълшебен меч, пфу! - Всъщност, не.
Дръж се здраво, Ринсуинд.
Пусни ме, глупако! Или и двамата умираме.
Лесно ти е да го кажеш.
Защо не ме изречеш? Какво има да губиш?
Ти ли беше това?
Това значи ли,... че ще умра? - Пусни ме.
Ти си хубав дракон, между другото. Впъреки, че просто така се появи.
Ти ме призова, господарю. Ти притежаваш силата.
Искаш да кажеш, че само си помислих и ти се появи? - Да.
Но аз цял живот съм мислил за дракони.
Силата действа само в близост до Уирмбърг.
Когато драконите летят надалеч, започват да се смаляват и избледняват.
Всички драконови господари имат силата,
както, разбира се и господарката Лиеса,
която случайно в момента се опитва да накълца приятеля ти на парчета.
Какво? - Застреляй го!
Ашонай! Ибриейт!
О, не! Пак ли ти?
Как беше? Добре ли си? Какво има?
Не те ли е страх от високото? - Че защо да ме е страх?
Имам предвид, че дали ще паднеш от 12 или от 12 000 м., все си мъртъв.
Не точно падането, а по-скоро ударът е това, което ме тревожи.
Мислиш ли, че драконите могат да летят до звездите?
Би било страхотно. - Мисля, че си луд.
Ей там бяхме на бивак!
Ей, още не съм ти разказал как прекарах години в...
Добре ли си? - Да.
Давай! Дий! Дий!
Ехо? Вълшебният меч е!
Ако някой там ме чува, особено ми трябва такъв,
който не е осъзнал, че е сирак, роден при странни обстоятелства.
Добре ли си?
Какво става с въздуха?
О, леле!
Дракони! Дракони, мисли за дракони!
Мисли за дракони! Дракони! Дракони!
Няма да стане. Ти не вярваш истински в тях.
Дракони!
Междувременно, на самият Ръб на света,
крулианците не се отказваха от своите опити
да определят пола на костенурката.
Готови ли са хелонавтите, отговорник по изстрелването?
Да, Архастроном. - Колко остава до входа?
Прозорецът на изстрелването, ваша... свелост...
е след 12 ч., когато опашката на А'Туин ще е в удобно положение,
за определяне на пола.
Значи остава само да намерим подходяща двойка жертви.
Океанът ще ги осигури. - Както винаги.
Погледни към хоризонта. - Наред е.
Но признавам, че има доста по-малко неща от обикновено.
Отнася ни през Ръба.
Ще излезем отвъд света.
Така ли? Задължително трябва да го видя.
Помощ! - Ринсуинд. Ринсуинд!
Не ми обръщай внимание Донесъл съм си книга.
Не искам да напускам този свят.
Възможност, която сериозно обезпокои и Октаво.
Ти си бил.
Дойдох да видя Архиканцлер Уедъруакс.
Имаш ли уговорка? - Досега никога не ми е трябвала.
Ами Архиканцлерът досега не е бил толкова организиран.
Аз само... - Слушай!
Архиканцлерът ще е много болен след малко.
И не трябва да го безпокоиш.
Подушваш ли огън?
Да не би да съм пушил в съня си?
И се заклевам, че бях с обувките си.
Защо не дойдеш с мен?
Знам, че има нещо, което много искаш да ми покажеш.
Траймън! О, мили.
По-добре не си играйте с нея, че кой знае какво може да стане.
Последният, който я доближи... - Да?
Ами беше много отдавна. Само казвам, че не взе нито един изпит след това.
Просто от любопитство, след последния път
какво точно му причиниха на Ринсуинд?
Не съм споменавал Ринсуинд. - Ринсуинд? Ринсуинд ли казах?
Имах предвид, който и да е бил глупавият студент,
който е бърникал в Октаво. Ринсуинд!
Така. След като напусна Октаво, къде точно отиде заклинанието?
Махни се! - Искаш да спра ли?
Да! Престани вече. - Да спра да ти спасявам живота?
Всъщност вече е за втори път.
Благодаря. - Не те чух.
Казах, благодаря ти!
Престани. Престани с това. Виж, едно учтиво ръкостискане,
като първо си проверил дали няма отровни игли в дланта,
според старата анкхморпоркска традиция, би било достатъчно.
Аз съм на Ръба на света. Виждам неща, за които другите само мечтаят.
На приключение с гледки и чудеса, невъобразими за един живот.
И всичко е благодарение на теб, Ринсуинд.
Забрави преживяванията "близки до смъртта".
Предпочитам да ги наричам "на ръба на живота".
С най-добрият водач, на който един застаряващ застрах-уловъчен агент
от Бес Пеларджик може да се надява изобщо.
И сам щях да се справя, естествено. Дори с падането от Уирмбърг.
Защото да спреш падане към сигурна смърт
е заклинание едва от второ ниво. - Всъщност, аз се надявах...
да направиш някоя... сещаш се...
Какво, магия ли?
Каква например?
Ами, в битка може да превърнеш хората в червеи.
Не. Превръщането на хора в животни е заклинание от осмо ниво.
Виж. Истината е, че аз така и не завърших обучението.
Знам само едно заклинание. А дори и него научих случайно.
Какво прави? - Не знам.
Предполагам, че може да прави всичко.
Но е от най-великата книга със заклинания - Октаво.
Октаво? Как го научи?
Когато бях млад студент в университета
се съгласих да отворя Октаво, заради един бас.
Мисля, че облогът беше халба бира.
Сякаш книгата ме очакваше.
Имах само секунда преди заклинанието да изскочи от книгата
и да се загнезди в паметта ми като жаба под камък
И какво стана после? - Ами набиха ме и ме изхвърлиха.
Така и не си получих халбата бира. - А какво точно казва заклинанието?
То изчезна от страницата.
И никой няма да го узнае, докато аз не го кажа.
Или докато не умра, разбира се. Тогава един вид ще се самопроизнесе.
И никой не знае... - ...какво точно прави?
За да знаеш това, трябва да си Архиканцлер.
Сега ли се сети да ми го кажеш?!
Защо не паднахме през Ръба? - Защото се пънът удари това въже.
Мисля, че се казва Обиколната Ограда. Обикаля по Ръба на света.
Не, не, говориш за Обиколката. Обиколката минава по Ръба на нещата.
Същото прави и Обиколната Ограда.
Сигурно това е Дъгата на Ръба. Толкова е красиво!
Страхотно. Красива гледка преди да умрем.
Виждаш ли осмия цвят?
Това е цветът на магията.
На бас, че има много светове долу. - Да, доста. Виж, ето един.
Ей, тази звезда е нова! Трябва да й измислим име.
Какъв е смисъла? На кой ще кажем?
Никога няма да се махнем от тази скала.
Освен ако не се качим в лодката.
Да, освен ако не се качим... в коя лодка?
Тази.
Аз мога да стоя тук вечно.
На макара! Знам, че трябва да съм подозрителен за лодката,
но твърде много ми харесва идеята да стъпя на суха земя.
Сигурен ли си?
Сигурен съм.
Цивилизация.
Радвам се да видя, че още сте тук, Архиканцлер.
Знаеш ли какво става, когато някой магьосник умре?
Всички заклинания, които е научил, се казват сами.
Това е едно от първите неща, които учим.
Това не е точно така с Осемте велики заклинания.
Великото заклинание просто ще се приюти
в най-близкият готов и отворен да го приеме мозък.
Ще ти хареса. Не много, но ще ти хареса.
Ето къде си.
Смятате да хванете заклинанието от неговия носител?
Да допуснем скорост на вятъра, примерно 3 възела (6 км/ч).
Нагласи температурата.
Готово. Разбира се ще мине време, за да стигне и да убие Ринсуинд.
После магията тутакси ще се върне по йонизираната диря
обратно насам към мен. - Забележително.
Но, ако смея да кажа, малко старомодно.
А относно това, какво става, когато всички осем заклинания
бъдат казани наведнъж, то би интересувало един магьосник, нали?
Особено ако той копнее да носи най-големите обувки от всички?
Да бъда втори след вас, винаги е било тавана на амбициите ми.
Разбира се, че е така.
Стремя се само към знание, учителю.
Което, както знаем, е сила. - И така, за обогатяване на знанията.
Когато Осемте заклинания се изрекат...
За да получиш тази последна буца злато
трябва да се постараеш много повече, млади човече.
Поздравявам ви, учителю.
Виждам, че всички трябва да ставаме много рано сутрин, за да ви надминем.
Рано сутринта? Скъпо мое момче, ще трябва да будуваш цяла нощ.
Влез. - По дяволите!
Стана нещо с Октаво... Направо... маймуняса.
Така. Какво става тук? Защо магиите са така неспокойни?
Ключът.
Обратно към цивилизацията.
Да, на мен ми прилича на цивилизацията.
Добре дошли в Крул. Казвам се Марчеса.
Надявам се, че няма да ни направите роби.
Разбира се, че не. - А, добре.
Всъщност ще ви пренесем в жертва.
Благодаря за поредната каша, Двуцветко.
Хайде!
Ето, че се оказахме в капан в този дворец,
на остров, без надежда да го напуснем и на всичко отгоре...
Виж всички тези светове.
Фантастично!
Чудя се кой ли ще носи тези костюми?
Някой, който няма да бъде принесен в жертва. Ето кой.
В аналите за изследванията на нашия Космоса,
са записани много усилия на нашите космохелонавти и астрозоолози
в събирането на знания за Великата А'Туин.
А ти казваше, че няма да ни се размине.
Просто продължавай да вървиш. Никога няма да ни познаят.
Е, не очаквах публика.
Щом ни се удаде случай, хукваме, ясно?
Но никога смелостта на тези, които са залагали живота си досега
в търсене на отговор на върховния въпрос за пола на Костенурката,
не е била по-голяма от тази на тези, които днес, дръзват да поемат...
към крайното дъно/смърт. - Дълбина.
Дълбина. Тези двама, специално обучени,
много умели хелонавти, ще бъдат почетени
в хрониките на Крул.
Има ли тоалетна в тоя костюм? - Не мисля.
Мисля, че просто трябва смело да отида.
Представям ви героите, не само на Крул,
но и на цялата Галактика.
Като преброя до три, хукваме в тази посока.
Това май не са те. - Мислиш ли, че някой ни е усетил?
Стража! Стража!
Да се качим върху кораба. Там няма да посмеят да стрелят.
Нагоре ли? Не и аз. Изчезвам.
Май си прав.
Към библиотеката! - Бързо!
Главни библиотекарю?
Към Голямата зала!
Дали ще пуснат кораба през Ръба?
Този път със сигурност ще умра.
Слушай, ще им кажем, че ще разбием това нещо,
ако не ни оставят да си вървим, нали?
Ще направим само това, нали? - Да. Готово. Сега ще тръгне.
Какво беше това? - Какво беше кое?
Май чух нещо. - Дванадесет,...
Браво! Преструвай се, че го рушиш. - Единадесет, десет,...
Май се заклещи. - Бутни го! - Девет, девет,...
Нали не си играеш с нещо там вътре? - Девет,...
- Не, разбира се. - О, добре. - Девет, девет,...
Какво прави Октаво?
Към покрива!
Към Кулата на Занаята!
Колко стъпала има тая кула? - 8800... - И 88.
Девет, девет, девет,...
Какво беше това? - Не иска да тръгва.
Какво? - Девет, девет, осем,...
Готово! Поправих го! - Какво си поправил?
Трябва да слезем от това. - Три, две, едно,...
Потегляне.
Не! - Звездите!
Цялото проклето небе е пълно със светове!
Места, които никой освен нас няма да види!
Тази досега не съм я виждал. - Не знам значението на звездата,
но тази мъгла е важна. - И какво всъщност става?
Опасявам се, че единствения начин да разберем...
е да изпълним ритуала на Ашк'Ент.
Благодаря ви, Архиканцлер.
Добър опит.
Тази мъгла е преобразуващо заклинание, създадено от Октаво.
Целият свят се променя.
Към по-добро, мисля.
Това е толкова красиво! Трябва да го кръстя някак.
Някой да е виждал Архиканцлерът? - Да?
И с какво да ви помогна?
Кръщавам те: "Сбогом-свят".
ВЪВ ВТОРАТА ЧАСТ...
Доколкото разбирам, Октаво се тревожи да не изгуби Осмото заклинание.
Колкото и да ме боли да го кажа, Ринсуинд не трябва да умира.
Смърт.
Изпратих да го открият. - Кого?
Господа, Фантастичната светлина!
Звездата е живот, не смърт.
Това демони ли са? - Той е отворил Портала.
Кой си ти? - Коен.
Варварина?
Прекрачихме границите... на разумното.
Превод: Rocky_boy Сериозна редакция: Nikter
Понастоящем Двуцветко - първия турист на Диска,
бързо го напуска, в опит да избяга от Крул.
Този опит се оказа 1000% успешен.
И въпреки, че това значи, че той може да е също и
последният турист на Диска, той се наслаждава на гледката.
Междувременно, някъде над Двуцветко,
Ринсуинд изобщо не се наслаждава на гледката.
Само Великата А'Туин - световната костенурка, знае
защо се е запътила към звездата.
На онези на Диска им предстои да го узнаят след 2 дни
и тогава наистина ще се разтревожат...
Октаво - най-великата книга с магии,
е толкова разтревожена от всичко, че предприема собствени действия.
О, страхотно! Земята ще прекъсне падането ми!
ЦВЕТЪТ НА МАГИЯТА (2008) Втора част: Фантастична светлина
Да не би току-що да напуснах света, само за да се приземя пак върху него?
Точно така.
Защо? Защо, защо? - Никъде няма да ходим. Виж това.
Така ли ми се струва или това нещо се уголемява?
Натам ли се е запътила Костенурката, ви питам?
Магьосниците казват, че винаги се разминаваме със звездите!
Но виждал ли е някой звезда толкова близо досега?
Къде са магьосниците, когато се нуждаем от тях?
Магьосниците вън! Магьосниците вън!
Една малка крачка за магьосника в невидимото -
един голям скок за Невидимия Университет.
Управата ще признае ли новия 305-ти Архиканцлер?
Нека бъде ясно, че освен извършените малки кадрови промени,
още едно-две други важни неща ще се променят. За спретнатост.
Тъй като никой от нас няма обяснение за събитията от тази сутрин,
и изглежда има известно доста не нужно безпокойство
измежду народа заради звездата,...
предлагам да извършим ритуала на Ашк'Ент.
След собственото си космическо приключение,
на много километри от Анкх-Морпорк, във Въртопните равнини,
Багажът кроеше собствени планове.
Казвам: нека нашият гост, чието име е легенда, да ни каже право
кое е това, кои неща от живота човек би нарекъл най-велики?
Свежият хоризонт в степта, вятърът в косата ти.
Отморен кон под теб. - Или гледката на заколения ти враг?
Унижението на племето му и скръбта на жените му.
Какво кажахте?
Казах: нека нашият гост, чието име е легенда, да ни каже право...
Топла вода, добър жъболекар... и мекишка тоалетна хартишка.
Хадезире десурпс декорум демония, Ашк'Енте!
Събуди се, о, Създание на Земята и Тъмата!
Нарочваме те да се отречеш от... - Идвам от купон, ше знаете.
Говори се, че виждаш и миналото, и бъдещето.
Вярно е.
Тогава сигурно ще може да ни кажеш защо червената звезда се уголемява?
Защото Костенурката лети към нея. - Защо?
По причини, които нямат нищо общо с мен.
А може би ще може да ни кажеш, какво точно се случи тази сутрин?
Очевидно Октаво се е разтревожила да не загуби осмата магия.
Я чакай. - Тя падала от Диска, очевидно.
Чакай малко. Да не би да говорим за магия в главата на Ринсуинд?
С която той се мотае навсякъде през всичките тези години? Да.
А да имаш представа защо?
Само знам, че всичките магии трябва да бъдат казани заедно
на Слънцестоенето, или много светове ще бъдат разрушени.
Разрушени? - Това е древно пророчество,
изписано на вътрешните стени на великата пирамида на Тсорт.
А знаеш ли къде е Ринсуинд сега? - В гората на Скънд.
Ръбопосочно от планините Овнерог. И се самосъжалява.
Ехо? Има ли някой там?
Двуцветко?
Сега мога ли да тръгвам? - А, да. Надявам се купонът да е добър.
Мисля, че ще се развали в полунощ. - Защо?
Тогава ще ми свалят маската.
Добър вечер. Търся всичко, което имаме за пирамидата на Тсорт.
Ууук. - Да.
Ууук.
Благодаря.
"Който изрече Осемте заклинания заедно, когато Дискът е в опасност..."
Ууук? Ууук! - Да, да. Звездата. Знам.
...ще придобие върховна сила,..." - Ууук.
...за да спаси света". Да, това също.
А сега ме слушай! Ако изууукаш
това на някой член на факултета, ще бъдеш наказан.
Тук бананите не растат по дърветата.
Колкото и да ме боли да го кажа, Ринсуинд не трябва да умира.
Поне, не докато го върнем тук. И не изпразним главата му.
Ринсуинд. - Махай се! Махай се!
Ринсуинд! - Не те слушам! Не те слушам!
Това съм аз - Двуцветко. - Умрял е и сега е в главата ми!
Защо аз? Защо аз? Защо...
Двуцветко?!
Не е ли невероятно, че се оказахме пак на Диска?
Сигурно съм извършил нещо много ужасно, за да заслужа теб.
Явно Костенурката ни е уловила някак.
Че защо ще го прави? - Не знам, нали така?
Както и да е. Къде сме?
Жив или мъртъв?
Тъй като ни трябва, за да каже заклинанието
и да спаси световете, смятам, че жив ще е по-удачно.
Да спаси светове? Какво значи това? - Не знам.
Но докато един от тези светове е нашият
ще го считам за най-удовлетворяващия резултат.
Невероятно! Изглежда се готвят за някаква церемония.
Древен и традиционен ритуал, датиращ сигурно от хиляди години,
за да отбележат, ъм...
Всички тези дрънканици за златни клонки и природни цикли
се свежда до секс и насилие, обикновено и двете едновременно.
Мисля, че трябва да изчезваме.
Хайде! Да се махаме!
Де да беше иконографът у мен.
А, ето къде си. Много е предан.
Да, ако лоялността е това, което търсиш у един сандък.
Трябва да се махаме оттук! - Тя друидка ли я?
Не мисля.
Слушай, няма да ти хареса онова, което ще видиш, кълна си.
Не. Искам да остана. Подобни церемонии ни връщат към примитивната простота...
Ако искаш да знаеш, ще я принасят в жертва.
Какво? Ще я убият?
Ами няма да е кой знае какво приношение, ако не го направят.
Не могат ли да ползват цветя, горски плодове и подобни?
Нещо символично?
Виж, нито един себеуважаващ се върховен Жрец
няма да вдига цялата дандания и тромпети и процесии
и накрая да забие ножа си в нарцис или в две сливи, нали?
Да изчезваме, хайде. - Не. Честно, честно, моля ти се.
Ало, извинете! Извинете! Може ли да кажа нещо, сър?
Извинете, че се намесвам, не искам да досаждам,
но бях наблизо и видях, че се каните да изпълните
един прелестен етнически обичай, но целта му, просто искам да помоля
да обмислите идеята за жертвоприношение на...
Казвай какво жамишля другият идиот или ше пиши мъртвец!
...после не мога да я върна, разбирате ли, кръвта и бялата дреха!
Казва се Двуцветко. И не е тукашен.
Добре. Личи му. Така, това, което ишкам
е шандъка пълен шъш жлато, с крашетата.
Звездата! Звездата! - Виж, става по-голяма.
Правил ли ши нешо такова дошега? Какво нещо?
Втурваш ше в храма, убиваш жрешите, крадеш жлатото и шпашяваш момишето.
Не, не с толкова думи. - Прави ше ето така.
Да вървим!
Всичко е наред. - Не е, по дяволите!
Защо хората винаги всичко развалят?
Току-що ви спасихме от абсолютно сигурна смърт.
Не е лесно по тези места. Искам да кажа, да се опазиш...
Искам да кажа, да останеш... Искам да кажа, да не допускам...
да загубя квалификацията си! - Квалификация?
Сега можех да съм горе с богинята на Луната
и да пия медовина от сребърна купа.
8 години стоене вкъщи в събота вечер отидоха на вятъра!
Къде съм пък сега? - Сънуваш.
Може ли вече да се събудя, моля? - Не.
Очаква те много важна задача. - Оу, добре.
Ринсуинд? Ринсуинд? Там ли си?
Няма дори драшкотина. - Ринсуинд? Чуваш ли ме?
Какво му има на момишето? - Не иска да я спасяваме.
Съмнявам се! - Не!
Не штой така, глупава краво, помогни ми да штана.
Сигурен ли си, че не ме чуваш, Ринсуинд? Ринсуинд?
Преди години направихме така, че една от нас да се скрие в главата ти.
Кои "ние" по-точно? - Ние е сме Седемте заклинания
и задачата ни е да грижим да не се случи нещо лошо на Осмата.
Важно е да не допускаш магьосниците да ти отнемат заклинанието.
Всички осем заклинания трябва да се изречат в точния момент,
иначе ужасни неща ще се случат.
И не трябва да бъдат изричани от неподходящи хора.
Мъгьосниците ли? - Именно.
Да не би да съм в Октаво? - В известно метафизическо отношение.
Защо пищиш? - Да, защо го правиш?
Затворен съм в проклетата книга и говоря с невидими гласове,
а ме питате защо пищя?!
Много е важно да опазиш магията в главата си
и да я върнеш при нас в Университета на Слънцестоенето.
така че когато настъпи момента, да бъдем изречени.
Защо някой ще иска да ви казва?
Заради Звездата. Костенурката се е запътила към нея, защото...
Не, не, не! Спрете, спрете, спрете!
Осъзнавате ли, че напълно съсипахте живота ми?
Наистина можех да стана магьосник,
ако не бяхте ме използвали за ходеща магическа книга.
Не мога да запомня други заклинания, защото
те се страхуват да стоят в една глава с вас!
Гледай на нещата така: щом изречеш заклинанието,
ще се отървеш от него. - И от нас. Завинаги.
Кога е Слънцестоенето? - Мисля, че след два дни.
Трябва да тръгваме. Веднага!
Друидите няма ли да празнуват Слънцестоенето тук?
Вероятно не.
Сигурен ли си? Тук много ми харесва. - Да,...
но Анкх-Морпорк е мястото, което трябва да посетиш на Слънцестоенето.
Ама, Ринсуинд, щом няма да сме тук...
Ех, да усетиш на калдъръма под краката ти!
И старата позната миризма на помийни ями!
И двете са най-добри по това време на годината.
Мястото, което наистина искам да... - Искам да те закарам у дома.
Вкъщи, при картофите, които продават по сергиите за пържена риба,
на кръстовището на ул. Хитрите майстори и ул. Бунище.
Да, картофи. Ринсуинд, това беше хубав бой.
Но това, което наистина искам да видя е храма на Бел-Шамхарот.
Картофки, чувам как зовете! Какво каза?
Искам да видя храма на Бел-Шамхарот.
Нямаш предвид дома на гигантския ужасяващ паяк,
откъдето никой не се върнал жив?
Точно него. - О! Добре. Разбира се, река Снарл
тече точно покрай него... - Значи се разбрахме.
...и нашия път към празненствата за слънцестоенето в Анкх Морпорк.
Вече чувам зова на картофките.
Добре.
Млъквай! - Не ми хареса този звук.
Какво предлагаш да правим?
Да се паникьосаме?
Това е той! - Магьосници! - Паникьосвай се!
И те ли идват да празнуват Слънцестоенето?
Бързо, влизай тук!
Ринсуинд! - Хей, те те познават!
Обграден си! Ела с нас за среща с Архиканцлер Траймън
и всичко ще е наред! Имаш неговата дума.
Хубаво е, че искат да се върнеш. - Не, не е!
Дори и за магьосническите стандарти, Траймън е голям гадняр.
Може да го направим по лесния начин или по много лесния начин.
Какъв е лесният начин?
Излизаш непокрит с горяща листна шума.
Какъв е много лесният начин? - Подпалваме жертвена клада,
докато си вътре.
Как мислиш, че ще свърши това?
Ако тази звезда е знамение, изглежда всички ще умрем.
Значи трябва сега да я кръстим. - Може, да.
Какво ще кажеш за... Звездата на Смъртта?
Я не се излагай! Що за име е това? Звездата на Смъртта?!
Кой каза заклинание?
Нали не видя този Траймън отвън? - Траймън, не, защо?
Ами, за минута си помислих, че сме в опасност.
Ринсуинд, внимавай!
Малко по-рано, нямаше да е зле. Двуцветко? Двуцветко?
Смърт за всички магьосници!
Щом магьосниците не могат да ни спасят от Звездата,
трябва да спрат с магията и да извършат самоубийство за добро.
Ако ще се държат така, лично аз бих ги изгорил.
Смърт на всички магьосници! - Факт е, че звездата се уголемява
и без магията у Ринсуинд, не може да направим нищо.
Погледнах в Огледалото за надзор... - Снощи се разтърсих в руните на Мхо.
Нека поясня, че опитах и руни, и огледало, и черва от маникрии.
Някакъв резултат? - Значи никой не знае къде е сега?
Не.
В тежки времена човек трябва да е мъдър/разумен.
А мъдрият човек се подчинява на повелите на времето.
Двуцветко! Събуди се! Трябва да вървим!
Добре! Щом така искаш!
Гърба ми ше нуждае от пошифка. - Двуцветко.
Буди-буди? Хайде, приятелю!
Подай ми онова мажило от шедлото, ако обчшаш.
Кой си ти?
Кажвам ше Коен. - Коен Варварина?
Шъвшем шъщия. - Я чакай малко.
Коен е мъж канара с врат като на бик,
гръдни мускули като торба пълна с футболни топки.
Той е най-великият воин на Диска! Той е легенда за своето време!
Дядо ми казваше... - Да.
Тошно така, момше. Аш шъм легендарно жив.
Но вие сте били най-великият. Още се пеят песни за Вас.
Така и не ми дадоха процент от приходите.
Това е шагата на живота ми. 80 г. в бижнеша и каква е наградата?
Болки в гърба, хемороиди, лошо храносмилане и 100-ци решепти за шупа.
Шупа! Ненавиждам шупите!
Шупа? - Супа.
Жаради жъбите, нали ражбираш.
Никой не те вжема на шериожно като нямаш жъби.
Кажват ти: "Шедни до огъня, дядо и хапни малко шупа."
Много лошава кашлиша имаш, момше. - Да, да. Знам, съжалявам.
Просто той... Събуди се! - Той ши е отишъл.
Какво, мъртъв ли?
Но аз трябва да го върна в Анкх-Морпорк.
Не е шъвшем мъртъв.
Не може да умре. Патрицият ще ме убие!
Прошто ши е отишъл.
Отишъл си е? Къде? Как да го върнем?
Не знам, но мишля, че пожнавам един шовек, който може би има карта.
Некромантка! - Какво е нек-романтика?
Не, некромантия е разговаряне с мъртвите.
Разбира се, не вярвам в Таро карти. Всичките приказки, че били
изкристализирана мъдрост от Вселената са куп глупости.
Звездата.
Това няма нищо общо с мен.
Четворка слонове.
Асо костенурка.
Смърт.
Той наистина ли е мъртъв?
Кажва, че е нещо като лекарштво.
И ако ишкаш пак да видиш твоя приятел на тожи швят,
аж бих го ишпил ако бях на твое мяшто.
Ами, щом си сигурен, че не е вредно.
И без това бирата няма как да стане по-лоша на вкус, нали?
Е, той пое заклинание вместо мен, така че... наздраве.
Всъщност не е толкова ло...
Къде отивам?
Не поглеждай назад. - Но къде отивам?
РИНСУИНД - ДВУЦВЕТКО
Двуцветко? Двуцветко? Двуцветко?
Двуцветко! Ето къде си бил!
Какъв удивителен часовник! Ринсуинд, къде сме всъщност?
Ами ние сме един вид... неофициално мъртви.
Хайде! Няма време за снимки. Да вървим.
Бързо ще стане.
Лоша светлина! Три проклети години при F8, ако питаш мен.
Постарай се.
Защо ти е да правиш снимки? Не може ли просто да го запомниш?
След години, като седя край огъня...
Вечно ще си седиш край огъня, ако не се измъкнем от тук! Насам, хайде.
О, надявам се, че не си тръгвате. Толкова рядко имам гости.
Наистина не бива да ви задържаме. Приготви се да побегнем.
Но аз никога преди не съм бил на прага на Смъртта досега.
Бягай, сега, бягай!
Не поглеждай назад! Не трябва да гледаме назад!
Има и по-лоши неща от това да си мъртъв, да знаете.
Назови две.
Това винаги ме ядосва.
Със същия успех можех да инсталирам въртяща се врата.
Ако имах време.
Ринсуинд. Здрасти.
Изобщо мърдал ли съм оттук?
Не. Само гледаше в огъня, сякаш си видял призрак.
О, ти си жив. Но не благодарение на себе си,
г-н "Ще-искате-ли-боровинки,- докато-режете-главата-ми-с-косата?"
Без прегръдки! Аз не се прегръщам!
Ох, главата ми. - Беше болен, имаше халюцинации.
Е, може да съм халюцинирал, но направих страхотни снимки.
Не, не, не! Не може! Никаква рисунко-графия!
Конните хора са много суеверни. Ще го прибера в Багажа вместо теб.
Дано да не ходим някъде, където има много черно.
Не беше такова. Имаше малка вила и...
Виждаш каквото виждаш, аз рисувам, каквото виждам,
а аз виждам само онова, което съществува в действителност.
Какво стана със стола на стария Галдър, с лъвските облекалки и патешки крака?
О този ли? Изгорих го.
Ама това беше безценен вълшебен артефакт, оригинално парче...
Сега, мога ли да насоча вниманието ви към дневния ред?
Какво прави Дне венреда?
Това е списък на нещата, които трябва да обсъдим.
На първо място е въпроса за Ринсуинд.
И звездата. Хората са неспокойни, знаете.
Това е втора точка от дневния ред.
Точка първа е факта, че не успяхте да го намерите.
А какво предлагате да направим? - Нищо не предлагам.
Изпратих да го търсят. - Кого?
Герой. - По чия заповед?
Моя. Друга не ми трябваше. - Наел си кръвожаден идиот,
който не може едновременно да върви и да мисли?
Героят, който в този момент галопираше към Въртопните равнини,
не се забъркваше в спорове с магьосници,
не само защото те не го приемаха насериозно,
но защото точно този герой беше всъщност героиня на име Херена.
Конните хора решиха... - Те високо ценят Коен.
Коен? Варварина? - Точно се канех да ти кажа.
Но в Анкх-Морпорк ми каза, че... - Излъгах те.
Конните хора решиха да ви дадат коне и напътштвия
до река Шнарл, откъдето може да хванете кораб до Кръглото море.
Излъгал си ме? - Да. А, бих искал...
да ви благодаря за безценната помощ и би било доста... различно без вас.
Да не ишкаш да ви придружим? - Не, не, ще се справим.
Сега времената са опашни. - Да, знам, но...
започвам да свиквам с тези преживявания близки до смъртта...
Не мога да повярвам, че това е Коен Варварина.
Да не би шлучайно да ше подиграва? - Не. Той си е такъв.
Да не би да няма очи? - Има, но не вижда като другите хора.
Да вземем тази юрта, например.
Тя е тъмна, омазнена и мирише на много болен кон.
Да.
Да, но той би казал, че мирише на редки неизвестни смоли,
плячкосани от зеленооки воини от ръба на цивилизацията...
и т. н., и т. н.
И тогава той сам победил змийските воини...
Бих могъл да му кажа да млъкне. - Не. Харешват ми очите му.
Виждат 50 години.
Ще ви придружа, защото ако нещо ви се случи, легендата ще е опетнена
а и също заради болките ми от студа тук.
И аз идвам! В случай, че Коен има нужда от някое мазило.
Шега дори е по-ярко? Какво е то?
Защо всички гледат към мен? Не знам какво е.
Може би е комета или нещо такова. - Дали не е знак?
Всички ли ще изгорим?
А откъде да знам? Досега не ме е блъскала комета, нали?
Вървете.
Да не си си сресал брадата? - А?
Май доста си е паднала по теб.
Ако бях двайшет години по-млад... - Да?
Щях да шъм на 67.
Аз яздя с Коен Варварина! Кой би посмял да ни нападне сега?
Наистина има 150 км от Ръба до река Снарл,
през високите равнини и долу през мрачната борова гора,
която лежи по-близо отколкото е безопасно до планините Тролокост.
Името им е намек.
Наистина ли трябва да спираме? Река Снарл едва ли е далеч.
Лодкарят не работи преж ношта, така че може и ние да пошпим.
Ошвен това, краката ме убиват.
Би имал доста хубави крака, ако се грижеше за тях.
В моя бранш, шовек не среща много педикюришти.
Шрещал шъм купища жмийшки швещеници, луди богове,
диктатори, но нито един педикюришт.
И мисля, че не би било редно. "Коен срещу Педикюриштите".
Или "Коен и Съдбовните масажисти", - Или "Коен и Лудите зъболекари".
Какво шмешно има в това?
Нищо всъщност. - Е, не ти ше шърдя.
Трудно е да ши герой без жъби.
Каквото и друго да жагубиш, дори с едно минаваш,
ама като покажеш уста с венши и никой не те уважава.
Аз те уважавам. - Защо не си направиш други?
Имам проблем ш дъфшенето. Моля?
Сештате се, дъфшене. - А, да, дъвчене.
Наричат се чей-не. - Шейни?
Чене! - Много хора ги носят у нас.
И не им се налага да ядат само супи? - Не...
Това беше най-жалката и лесна засада в историята на жените-сабльори.
Идея си нямам защо сте толкова важни. - Важни? За кого?
За магьосниците. - Магьосниците?
От Невидимия Университет. Поради някаква причина искат да ви върна.
Най-бързо е по посока към Ръба с ферибота на река Снарл.
Така ще сме в Анкх-Морпорк до сутринта.
Извинете! - Да?
Дали може пътьом да се отбием през храма на Бел-Шамхарот?
Само ако яздиш хиляди километри в противоположна посока.
Тоест не може да стигнем до храма на Бел-Шамхарот по река Снарл?
Разбира се, че не.
Поне ще сме в Анкх-Морпорк за празненствата на Слънцестоенето.
Какви празненства за Слънцестоенето? - Не шъм ги чувал.
Значи моят водач изобщо не е смятал да ме води в Бел-Шамхарот, а?
Не. Твърде опасно е.
Искаш ли си половината от парите? Или направо всичките?
Не става дума за парите. Трябваше да сме приятели. Стиснахме си ръцете.
Ако искаш да знаеш, съгласих се да съм ти водач
защото Патрицият на Анкх-Морпорк
каза, че ще ми причине неописуеми неща, ако откажа.
Сега вече знаеш. - Благодаря, че си честен.
И дори не празнуват Слънцестоенето в Анкх-Морпорк, нали? - Не.
А аз най-вероятно съм най-некадърният магьосник отсам Кръгло море.
А аз си мислех, че всичко върви толкова добре.
Ами, явно си се заблудил.
В голяма опасност сте! Трябва да изгасите огъня!
Не, не. Ти си в опасност, а огънят остава.
Не се опитвай да ме разсейваш.
Не,... Явно не сте ли чували легендата за Стария дядо?
Знаех си, че е някъде тук. Когато един трол остарява,...
Тролите съществуват? - ...става все по-голям и по-голям.
А това тук е изключително стар трол.
Всеки знае, че тролите бягат от огън. - Но точно този трол, не може.
Не може ли? - Не може ли?
Не, защото сте запалили огъня на езика му!
Хайде, вие двамата!
Коен? - Штавай, глупава краво!
Хайде! Бягай!
Май ще се приберем вкъщи в пощенски плик!
Ако пълният и абсолютен хаос е светкавицата,
то да бъда завързан с теб е като да стоя сред хълм в гръмотевична буря,
облечен в мокра медна броня, крещейки "Боговете са идиоти!"
Благодаря ти. - Не беше комплимент!
Хайде, да се вдигаме.
Е, аз смятам да посетя Бел-Шамхарот.
Приятен път! И дано Паяка те изяде. Както и Патриция.
Аз се прибирам в Анкх-Морпорк. - Хубаво. - Хубаво.
Доволен ли си сега? - Не желая да го обсъждам.
Отиваме в Анкх-Морпорк. - Не по този начин имах предвид.
Така ли ми се струва или това наистина прилича на много голяма мишена?
Смърт за лъжливите магьосници! Смърт за лъжливите магьосници!
Проблемът е, че Архиканцлерът не си пада по отборната игра.
Разбира се, остава ни традицията с обувките на мъртвеца.
Предлагате умишлено да овакантим Архиканцлерския пост ли?
Много добре. Ще ни трябва доброволец. Някой?
Някой?
Тогава всички.
Ууук.
Чакайте.
Ти не си обичайният лодкар. И преди съм го ползвала.
Обичайният е едър човек.
Добре.
Вие двамата, хванете го! - Глупава крава.
Ти, млъквай! - Да видим какво има под наметалото.
Убий ги и двамата! Аз ще се справя с този стар глупак.
Време е да вървим! Хайде! - Бих казал страхотно! Отлично, сър!
Гърбът ме штегна.
Не знам кой си и откъде си, но нямам нищо лично против теб, ясно?
Добре ли си? - Гърбът ми... се оправи!
Баща ми препоръчваше висене на врата.
Наистина трябва да тръгваме.
Предполагам, че не се интересуваш от продажба на Багажа си?
Не, не бих могъл да го направя. - Търша подарък жа Бетан, ражбираш.
Ние ше ше женим. - Страхотно.
Решихме вие първи да научите. - Ами това е много, ъ...
Това трябва да се отпразнува. Сигурен съм, че имам малко бисквити
и вода в Багажа.
Ти, ъ, сериозно ли ще се жениш? - Нещо против?
Не, не, не, не. Не просто си мислех, сещаш се, че тя е...
на 20, а ти... си от по-старо поколение.
Тоест, време е да ше уштановя? - Не, по-скоро мислех за...
физическото, възрастовата разлика и за...
Ражбирам какво имаш предвид.
Напрежението. Не бях го погледнал от тази страна.
Надявам се, че не съм развалил нещо. - О, не, не, не. Не ше ижвинявай.
Прав беше да го ижтъкнеш.
Знаеш ли, понякога трябва да ришкуваме.
Не ше обиждай, но мишля, че вше пак ще направим шватбата
и... да се надявам, че тя е достатъчно силна.
Ще бъдем ли в Анкх-Морпорк сутринта? - Абшолютно.
И така. Кой иска да му покажа как ше кара ферибот до Анкх-Морпорк?
Причината да ви събера тук днес е да обявя, че ще има събрание.
С дневен ред от само една точкао. - Казва се дневний ред.
Моля?
Предполагаме, че има нещо общо с новината,
че вашият герой не е успял да залови Ринсуинд.
Не помня да съм ти давал думата!
Ще се съберем, за да се посъветваме с Октаво.
Само със седем заклинания? - Дали това е разумно, Архиканцлерю?
Прекрачихме границите на разумното.
Анкх-Морпорк. Перла сред градовете.
Няма град в мултивселената, който да обори миризмата на Анкх-Морпорк.
Вижте! Хайде!
Магьоснико, защо ни предаде?!
Той какво прави? БИЖУТЕРИЯ
Тошно това тършех. Ще ви наштигнем.
Какво, бижута ли? - Това е ижненада.
Ти ме изчакай тук, Бетан.
Извинете! Защо всички напускат? - Звездата ще се разбие в Диска!
Всички ще изгорим и измрем!
Звездата е живот, а не смърт. - Какво? - Какво какво?
Гласът ти. Стана хрупкав. Не звучеше като твоя.
Това е заклинанието! Опитва се да ме обладае.
То знае какво ще се случи. - Но защо рисуват тези звезди?
Мислят, че това ще ги спаси ли? - Не, така няма да стане.
Мисля, че знам какво ще ги спаси. Ела.
Най-странното нещо, което съм правил, но е практично, казвам ви.
Как каза, че го наричали?
Чене. От тролски зъби.
Това е Бетан, моята годеница Къде да намеря булченска рокля?
И някоя пържола.
Какво, какво, какво правиш? - Отърваваме Диска от злото.
Това е "Некротеликомникон". - Да.
Магьосниците я ползват, за да говорят с мъртвите. А ти откъде знаеш?
Ами аз просто, сещаш се, налучках. - Има голям сандък с крака.
И прилича на магьосник.
Господа,... Фантастичната светлина!
Докато не докосваме книгата, сме в безопасност.
Да видим.
За да се усмири нещото, което е Пазителят
замълчи и се върни в мрака.
Ама какви ги върша? Не мога да правя магии.
Какво? Като те погледна, това което виждам е магьосник.
Магьосник? - Да. Ти си магьосник!
Дръж се като такъв!
Добре. Назад или ще ви натъпча с магия!
Магията я няма. Звездата я отне. - Не се шегувам! Асонтай, перуча,...
...биелзебоар!
Добре, това е достатъчно... Въоръжени сме тежко и...
А къде е...? - Какво?
Къде е Багажът? Къде е твоят Багаж?
Често не знам къде ми е Багажа и точно това е номера да си турист.
Така. Имам магьосник и няма да се колебая да го използвам!
Към Голямата зала, господа!
Той ни заключи!
По звездата има петна! - Не. Не са петна. Това са... неща.
Неща, които се въртят около звездата. Както Слънцето се върти около Диска.
Но те са близо до нея, защото... - Баш петна са си.
Хайде!
Смърт на фалшивите магьосници! - Добре. Хайде! Да изчезваме!
Смърт на фалшивите магьосници! Смърт на фалшивите магьосници!
Моля ви? Има ли някой? Помощ! - Хайде! Подземията са насам.
Това хриптящо нещо нали не е опасно? - Не поглеждай назад.
Има ли някой там? Моля ви!
Ехо? - Кой е там?
Ринсуинд.
Да. Точно така. Това е Ринсуинд. - Ринсуинд.
Докара ли заклинанието? - Ъ, да. Кои сте там вътре?
Магистрите по магьосничество. - Магистрите. А защо сте там?
Заключиха ни. - Заключени с Октаво?
Октаво всъщност... я няма тук.
Виж, за това ще трябва магия така че бъди така добър
и иди да доведеш някой магьосник. - Да доведа магьо...?!
Добре! Отдръпнете се! Намерете зад какво да се скриете!
Че защо? - Не се шегува.
Когато видиш тази вена, която изпъква на челото му,
значи говори сериозно. - Ще млъкнеш ли?
Видя ли Траймън, докато идваше насам? - Не. Защо?
Защото той открадна Октаво.
Той. - Винаги казвах, че ще стигне далеч.
И много по-далеч, ако отвори книгата. - Защо? Какво ще се случи?
Един мозък не може да побере всичките заклинания.
Ще рухне и ще остави дупка. - В главата му?
Ъм, не. В материята на Вселената.
Той сигурно си мисли, че може сам да я контролира, но...
Но не разполага със заклинанието в твоята глава. Така че...
Хайде!
Направил го е. Отворил е проход. - Тези неща демони ли са?
Демоните са пикник в сравнение с това, което се опитва да се промъкне отгоре.
И какво предлагате да се направи? - Всичко е свършено, не виждате ли?
Не може да върнеш заклинанията в Книгата,
не може да върнеш назад изречени думи...
Може да опитате!
Отдръпнете се от пътя ми!
Чакай! Чакай ме! Виж, ти не разбираш!
Там горе има невъобразими ужаси!
Винаги съм искал да направя нещо такова.
Искам да кажа, че е приключение, нали? - Ти определено си луд!
Спря.
Бели са. Всички са напълно бели.
Значи го е направил. Прочел е заклинанията!
При това успешно. - Мисля да се качим да го поздравим.
Да го поздравите? - Като напреднеш в занаята, момче,
ще разбереш, че понякога е важен само успехът.
Но книга не заслужава това отношение. Гърбът й е прегънат назад.
Дай ми я! Момче съм бил, а? Като напредна в занаята ли?
Вече години се мотая с едно от великите заклинания в главата си
и не съм полудял, нали? "- Не, не си."
Къде са другите магьосници?
Ринсуинд! Няма ли да се присъединиш към нас?
Осмата магия. Дай ми я! Дай ми... магията!
Не. Ще трябва да си я вземеш. И мисля, че не можеш.
Достатъчно е да те убия... и ще е моя.
Тези статуи приличат на магьосниците. - Това СА магьосниците!
Са ли? - Бяха.
Има и по-лоши неща. Мога да напълня тялото ти с мравки.
Притежавам силата да... - Хей! Знаеш ли, че имам меч?
Жалка работа. - Жалка? Ще ти покажа кое е жалко!
Ехо?
Ринсуинд, къде е мечът? Намерих го.
Трябва да те предупредя, че вече съм истински магьосник!
Тогава се присъедини към колегите магьосници, високопарен малък червей.
Вече не ми трябваш. - Ето го!
Ела,... малко заклинание... в мен!
Сега! - Сега какво? А, да!
Сигурно това са заклинанията. - Двуцветко?
Да? Това... това ти ли си, Ринсуинд?
Да. И искам да направиш нещо много важно за мен, Двуцветко.
Да. Готов съм. Какво искаш да направя?
Искам да дойдеш тук
и да ме издърпаш, преди да се изпусна от камъка.
Радвам се, че си жив. - Да. И аз.
Сега може ли да ме издърпаш? - Това може да е малко трудничко.
Защо? За какво си се хванал? - За теб.
Освен за мен? - Какво значи, освен за теб?
О-оу, проклятие! Не знам защо е така, но откакто те срещнах,
прекарвам доста време, висейки на пръстите си над големи височини.
Не си ли забелязал?
О, ти! О, не, не отново! - Не! Не!
Май имах поредното преживяване "близо до Ринсуинд".
Малко по-рано, нямаше да е зле.
Необичайно място за статуи. Никой не може да ги види.
Пък и, не, че са нещо особено. Много слаба работа.
Тук... трябва да се сбогуваме.
Излизай!
Какво прави сега?
Не е ли вълнуващо? - Това са само илюминации.
Не изкара дори гълъби или билярдни топки от ръкавите си.
Това ли е всичко?
Нови светове!
Трябва да снимам това! За да не го забравя.
Как може да го забравиш?
Това е най-красивото нещо, което някога съм виждала.
Намерих го! - Ето го и нашият Двуцветко.
Просто цени красотата по свой собствен начин.
Искам да кажа, че ако един поет види нарцис,
той се вглежда в него и написва дълго стихотворение.
Двуцветко обаче тръгва да търси ботанически справочник
и после, докато го чете, стъпква цветето по невнимание.
Звездата. Смалява се.
Като море от злато е! - Златен сироп по-скоро.
Това е хубав драматичен край, но в живота не става така
и имаше други неща, които трябваше да се случат.
Оставаше, например, Октаво.
И много от наблюдаващите осъзнаха, че към пада
единственото най-магическо нещо в света на Диска.
Добре. Така, ела. Там ще си е добре, ще видиш.
По-късно Двуцветко попита Багажа какво е направил с Октаво,
но изражението на Багажа може да бъде описано само като...
... дървено. - Какво правят сега?
Опитват се да отворят Багажа. Хайде!
Прекрасен ден! Въздухът е като вино.
Ринсуинд, решил съм... - Мисля пак да се запиша в У-тета.
Мисля, че ще стана умел в магията и ще се дипломирам успешно.
Защото казват, че "при пълно отличие" животът е лесен.
Това е добре, защото... - А и вече има много място на върха,
след когато "големите момчета" работят като статуи на портата.
Дали ще може да ги отмагьосате?
Вероятно не.
А ще стане ли нещо с Траймън? - Да. Ще бъде прекрасен алпинеум.
Давай, заеми се с това.
Мисля, че ще се справя с магията. - Казвах, че си отивам у дома.
И едно умно момче, което има опит със света, би могло...
Извинявай, какво каза? - Казах, че се връщам у дома.
Какъв дом? - Родният. Отвъд морето, където живея.
Виж, снощи ми хрумна, че цялото пътуване и разглеждане е добре,
но има много наслада в това "да си го направил вече".
Да залепиш всички снимки в албум, да си спомняш.
Така ли? - Ами, да.
А най-важното, когато имаш много спомени
е, че трябва да имаш къде да отидеш след всичко, където да си ги спомняш.
Всъщност никъде не си бил истински, преди да си се прибрал у дома.
Добре. Е, щом така виждаш нещата... Кога заминаваш, значи?
Мисля да е днес. Би трябвало да има кораб поне за част от пътя.
Да. Предполагам.
Разбрахме се. Ще ме остави на Кафявите о-ви
и оттам лесно ще хвана кораб. - Добре. Чудесно.
Значи сте намерили свещеник? - Да.
И Коен дори се опита да го убие, заради богатствата му.
Страхотна рокля. - Благодаря. Лично я откраднах.
Ето, това е за вас. Знам, че е скъпо да обзавеждаш дом за първи път.
Или дори малко кралство.
Помислих и на теб какво да ти дам. - Наистина, няма нужда да...
Целият е твой. Повече няма да ми трябва,
пък и няма да се вмести в гардероба ми.
Кое?
Багажът. Не го ли искаш? - О! Багажът!
Да, ъ... но е твой! Той следва теб, не мен.
Багаж, това е Ринсуинд. Отсега нататък си негов, ясно?
Всъщност той не принадлежи на никой, освен на себе си. Наистина.
Да.
Е, май това е всичко.
Да.
Довиждане, Ринсуинд. Като пристигна у дома,
ще ти пратя картичка, или нещо друго.
Я ела тук.
И когато да минаваш оттук,
все някой ще знае къде съм. - Да.
Значи това беше, а? - Да. Това беше.
Да.
Не, не, не! Не те искам! Давам те на самия теб, ясно?
Казах, че не те искам! Върви! Махай се!
Добре. Идвай.
Значи ли това, че Костенурката е женска?
Ами, според мен, това е въпрос на гледна точка.
Превод: Rocky_boy Сериозна редакция: Nikter