субтитри от YavkA.net
ПРИКАЗКА БЕЗ КРАЙ II
"Зигрфрид нанесе смъртоносния удар на краля.
Мечът накара кръвта да бликне от раните, крал Линдегаст бе сразен.
Молеше Зигрфрид да го остави жив и му предложи копието си."
О, не!
Бастиан?
Божичко!
Бастиан!
Здрасти, татко.
Излизайте от басейна, деца.
Стига сте бягали.
Подредете се в една редица!
Кой иска да влезе в отбора? - Аз!
Да видим кой го заслужава.
Ще започнем със скоковете от високо.
Били, върви!
Сузи, Джон, Ерика.
Бастиан...
Ти си следващият.
Хайде, върви!
Бастиан, давай!
Хайде, ще се справиш!
Какво има?
Схвана ми се мускул.
Или страхът те обзе.
Съжалявам, тренер.
Как мина?
Влезе ли в отбора по плуване?
Не.
Какво стана?
Не скочих.
Защо?
Получих...
Схващане.
Ще излизаш ли?
Да. Имам семинар. Чуй ме...
Пак ли ще те вземе г-ца Тракторист?
Защо реши така?
Вратовръзката.
Да.
Облеклото е въпрос на вежливост, Бастиан.
От това трябва да вземеш пример. Виж с каква дрипа си.
На мен ми харесва. - Но не и на мен.
От мама е.
Забрави ли?
Трябва да вървя.
К. КОРЕАНДЕР АНТИКВАРНА КНИЖАРНИЦА
Г-н Кореандер? - Бастиан.
Отдавна не си идвал.
Наминах да Ви видя. - Здравей.
Имате ли книги с ежедневни съвети? - Съвети?
Това място да ти прилича на супермаркет?
Ако ти трябва съвет за купуването на имот
или как да опитомиш златната си рибка,
посети видеотеката на края на улицата.
Какво те интересува?
Нещо относно височините.
Как се скача от висока...
От много висока... Изключително висока кула за гмуркане.
Ще погледна в секцията с книги...
...на тема кураж.
Бастиан.
Нуждаем се от помощта ти.
Помогни ни.
ПРИКАЗКА БЕЗ КРАЙ
Моля те, върни се, Бастиан.
"Приказка без край."
Остави я!
Тази книга изисква прекалено много от теб.
Това е "Приказка без край". Чел съм я.
А чел ли си една книга два пъти?
Книгите се променят с всяко четене.
Върни ми я. - Искам да я прочета отново.
Не. Виж какво ти приготвих.
Нека я заема, моля Ви! - Не, Бастиан.
Златин.
Бастиан.
Нуждаем се от помощта ти.
Върни се във Фантазия.
В голяма опасност сме.
Фантазия!
Землянин да спаси Детската царица!
Нимбли!
Влез, шпионино мой.
Господарке на замъка Хорок, дойдох възможно най-бързо...
Какво казваше? - Ще спечеля доверието на момчето.
Не ме интересува доверието му. Искам желанията му.
Трилики!
Машината на спомените. Обясни му, Трилики.
Да, обясни!
Когато землянин използва Златин за желание,
чрез новото ми творение той губи спомен.
С всяко желание течността става кристална топка.
Тя пада и се събира в съда отдолу.
Какво ще стане, когато загуби всичките си спомени?
Съдът ще се напълни.
А главата на землянина ще остане празна.
Няма да помни откъде идва.
Няма да помни собствения си свят.
Най-хубавото е, че ще забрави каква е мисията му,
защо е дошъл във Фантазия.
Ще забрави за Детската царица.
Тогава ще въведа ред в хаоса, който те наричат мечти и приказки.
Нимбли, върви! Накарай землянина да отприщи желанията си.
Добре ли си?
Да. Добре съм.
Най-доброто ми приземяване.
Сякаш току-що си се сдобил с криле. - Не, винаги съм ги имал.
Аз съм Бастиан.
Нимбли се зова, наоколо ще те разведа!
Нека ти покажа забележителностите на Сребърния град.
Внимавай!
Това е чиста киселина!
Киселина?
От Фантазия ще ти благодарим, ако си пожелаеш да се напълни
с изворна вода.
Ако си пожелая?
Притежаваш Златин. Той изпълнява всичките ти желания.
Жалко, че има само един Златин.
Ако искаш нещо, само си го пожелаваш.
Златин го сбъдва. Голям късметлия си.
Хайде! Опитай.
Започни с езерото. Направи го лилаво.
Добави малко захар.
Повиши температурата, за да може да поплуваме.
Не знам. Сигурен съм, че си има обяснение за киселината.
Може би заради нея всичко блести.
Не бих променил нищо.
Хайде, пожелай си нещо.
Виж!
Хайде.
Всичко изглежда добре във Фантазия. - Добре и изискано.
Защо питаш?
Търся Детската царица. Колко далеч е Кулата от слонова кост?
Колко начина има да стигнеш дотам?
Питам за разстоянието.
Колко ярда?
Мили?
Километри?
Във Фантазия всичко е толкова далеч, колкото си пожелаеш.
Нимбли?
Какви са тези неща? - Нямах време да ги попитам.
Приличат на великани. - Това и сам го виждам!
Върни се.
Пожелай си да оживеем!
Киселина!
Глупаво момче!
За благото на Фантазия, пожелай си да изчезнат, Бастиан!
Нимбли!
Деца! Просто си го пожелай!
Пожелай си да си в безопасност!
Браво, Бастиан!
В безопасност съм.
Можеш да се измъкнеш оттук.
Успях.
Къде изчезна?
Вижте. Кой е това?
Чудесна поява.
Това е землянин. - Да, това е землянин.
Току-що научи няколко великана как да плуват, землянино.
Здрасти.
Здравей.
Не исках да се натрапвам. - Но го направи.
Намираш се на кораба на тайнствените заговори.
Призован си от Детската царица.
Да. Тя добре ли е?
В моя свят всичко, което е останало от нея, е една празна страница.
Отдавна не можем да се свържем с нея.
Който тръгне към Кулата от слонова кост, загива.
Самата земя се разединява.
Дори ние не можем да стигнем дотам, а сме от почва.
И аз това казах.
Кураж, приятели!
Землянинът на помощ дойде, с царицата поговорете!
Детска царице.
Бастиан, ти си единственият землянин, който дойде.
Моля те, кажи ми. Какво става? Ранена ли си?
Силата, която изтрива съдържанието на книгите ви,
ме направи затворник в моя замък.
Каква е тази сила?
Само ти можеш да я назовеш, Бастиан.
Да я назова?
Ние сме създания на човешките фантазии.
Съществуваме чрез сънищата и приказките ви.
Но хората от твоя свят вече не вярват в нас.
Нямат време да ни измислят имена и истории.
Какво трябва да направя?
Има...
Да устоиш...
Отговорът... Златин ще ти помогне.
Не трябва да забравяш, ако го ползваш.
Само ти можеш да ни спасиш, Бастиан.
Само ти можеш да излекуваш и двата свята.
Ти си последната ми надежда.
Да накараме всички от Фантазия да ни помогнат.
Веднага!
Бастиан.
К. Кореандер Антикварна книжарница
Царицата е превърната в затворник.
Преди да се изправим пред силата, която я държи, аз трябва да я назова.
Кой ще дойде с мен?
Видяхте великаните. Навсякъде са!
Не можете да се криете.
Ще се появят още гиганти и те ще унищожат корабите ви!
Страх ме е.
Ако се предадете, това няма да е краят само на Сребърния град.
Това ще бъде краят на Фантазия. Знаете ли какво значи това?
Децата от моя свят няма да имат приказки, които да четат.
Никой ли няма да се изправи с мен срещу великаните?
Атрею!
Бастиан!
Добре дошъл отново.
Ти как...
В съня си видях светлина над Сребърния град и прозрях надежда.
Но не очаквах да открия теб. - Беше ли в опасност?
Срещна ли гиганти? - Те откъде идват?
Говорят за замък с формата на ръка.
Казват, че идват оттам. - Значи отиваме натам.
Обгърнат е от горящи светлинни стрели.
Чувал ли си за замък, който прилича на ръка?
Имаш предвид замъка Хорок? Виждащата ръка? Разбира се!
Знаеш ли как да стигнем дотам? - Няма път.
Ще трябва да летите.
Едно малко желание може да ти помогне.
Желание?
Да. Имам Златин. Трябва да го използвам.
Щом съм прав, значи съм прав. - Ще опитам.
Трябва ми нещо...
Нещо, което...
...може да лети!
И да може да уплаши всичко живо в онзи замък.
Много разумно.
Пожелавам си най-ужасяващия летящ дракон в историята на Фантазия.
Искам да бъде червен. Не, зелен.
Да лети бързо като самолет и да вони толкова силно, че да ти прилошава.
И да бълва огън.
Ще го нарека Смърг.
Май трябва да си пожелаеш някои промени по него.
О, не!
О, да!
Не можем да го оставим безпризорно. Какво ли ще направи?
Какво ще правиш? - Ще го погна!
Преследване?
Някой за преследване ли проговори?
Фалкор! Божичко, радвам се да те видя.
И аз се радвам да те видя.
Какво тогава чакаме?
Сърби ме зад ухото.
Давай, Фалкор!
Виж! Това е замъкът, който прилича на ръка.
Доста злокобна ръка.
Дръж се!
Смърг е повален.
Трябва да открием Атрею!
Трябва да си почина.
Хей!
Пазете се, приятели!
Каменояд!
Ще го събудиш.
Запознай се с Младши.
Тази скала вкусна ли е?
Нека да опитам.
Младши...
Кога ще се научиш
да различаваш скала...
...от нос?
Младши защо плачеше?
Гладен е.
Гладен ли? С всичките тези скали наоколо?
Не разбирам
и аз самият.
Но всичко,
което бе хубаво в скалите, вече го няма.
Те са кухи.
Цели планини
вече са кухи.
Не остана нищо,
с което да се храним.
Всичко е свързано.
Бориш се за загубена кауза, Детска царице.
Скоро блестящият ти замък
ще бъде мрачен като моя.
Не съм счупил аз прозореца. - Не ме лъжи.
Обеща да ме заведеш на плуване. Обеща ми!
Излезе ми работа.
Мразя те! Мразя те!
Значи такива са спомените на хората.
Това е спомен, който Бастиан е загубил.
Извинете.
С какво мога да Ви помогна?
Познавате ли Бастиан? Бастиан Букс?
Познаваме ли въобще някого, както трябва?
Аз съм бащата на Бастиан, Барни.
Открих тази книга в стаята на сина ми. Адресът Ви е написан тук.
Така ли?
Къде?
Не разбирам.
Снощи беше там.
Вижте, аз съм инженер.
Очите ми виждат това, което е пред тях.
Интересно виждане.
Синът ми го няма от снощи.
Тежко четиво за малко момче.
Може би... - Кога го видяхте последно?
Може би ще откриете отговора за изчезването му...
...вътре.
Тревожехме се за теб. Защо се забави толкова?
Убедих някои воини да ни помогнат да превземем замъка.
Воини?
Къде са те?
Тук.
Атрею, слез на земята!
Но аз съм на земята.
Как така да сляза на земята?
Забрави. Това е шега.
Да си на земята е шега в твоя свят?
Да!
Какво има в чантата?
Армията ни.
О, не!
Ела тук.
Няма нищо. Ще пораснеш.
Ти също.
Машината работи добре, нали?
Щеше да работи още по-добре, ако го караше да си намисля желания.
Но навън е много студено.
Това е планът.
Опасен е, но може да се получи.
Трябва да се получи.
Радвам се, че се върна във Фантазия.
Аз също.
Ами ако нещо се случи с теб, Бастиан?
Сигурно липсваш на някого в твоя свят.
Не е така.
Ами ти?
На теб не ти ли липсва някого?
Единственият човек, който ми липсва,
вече не е там.
Кой е това?
Майка ми.
Вижте.
Кулата от слонова кост.
Сега вече е затвор. - Може никога да не видим царицата.
В момента
всичко, което ни е останало, са спомените.
Бастиан,
ако в твоя свят
приказката без край
изчезва,
никое дете няма да чуе
за Младши.
И няма да минат с мен през прериите?
И никога няма да минат с мен през облаците?
Ако хората
забравят за нас,
никой няма да измисли
забавни игри
за Младши.
Не!
Няма да го позволим!
Бастиан, насам!
Атрею, побързай, помогни ми!
Гори! Боли ме!
Не мога да дишам!
Добре ли си?
Ти спаси живота ми, Атрею.
Да. Но и ти би направил същото за мен.
Разбира се.
Какво става?
Лъчите! Унищожиха лъчите.
Оправи ги.
Помниш ли какво трябва да кажеш?
Да.
Кажи го високо.
Землянинът Бастиан Балтазар Букс
и Атрею,
воинът от великите полета...
Това ли значи високо в твоя свят?
Землянинът Бастиан Балтазар Букс
и Атрею, воинът от великите полета,
искат да се срещнат с господаря на този замък!
Това би трябвало да привлече нечие внимание.
Познай чие.
Атрею...
Във Фантазия правят здрави врати, нали?
Продължавай да говориш.
Атрею!
Продължавай да говориш!
Атрею!
Здрасти.
Вероятно се питаш защо съм тук.
Уместен въпрос.
В миналото имахме разногласия, но можем да оправим нещата.
Въпросът е да започнем да общуваме.
Има всякакви начини за общуване.
Някои го правят с поглед.
Някои с усмивка.
Други...
с оръжие.
Някъде съм чел тези неща. Обичам да чета.
Явно темата не ти е интересна.
Явно мразиш да четеш.
Яйца? От голяма помощ ще са ни!
Давайте!
Сега е твоят шанс, давай! - Ами те?
Денят е чудесен за умиране. - Недей!
Дай пет. - Пет какво?
Забрави. Ще се видим вътре.
Де да имаше друг начин да вляза.
Пожелавам си да се появи друго стъпало!
И още едно.
Чудесно. Невероятно.
Великани!
Искам още едно стъпало!
И още едно!
Атрею!
Опитай се да се залюлееш.
Няма да се получи.
Веригата!
Хвани я!
Дърпай!
Хайде, изтегли се!
Трябват ни оръжия!
Пожелавам си спрей.
Спреят е оръжие в твоя свят?
Ползват го срещу стени.
Трябва да са много опасни стени.
Не мога да повярвам какво сторихме.
Аз пък мога.
Великаните са кухи.
Те са кухи и празни.
Подобно на скалите на каменояда...
...и страниците на "Приказка без край".
Знам какво застрашава Фантазия.
Откри ли името му?
Това е Празнотата.
Разбра за Празнотата.
По-силен е, отколкото мислехме.
Явно не може да го сплашим с великаните.
Време е да сменим тактиката.
Как според теб изглежда Празнотата?
И как да се преборим с нея?
Мисля, че сега ще разберем.
Пожелавам си портите да се отворят!
Аз съм Заида.
Това е моят замък.
А великаните?
Бяха мои, но вие ги надвихте.
Признавам се за победена. - Аз те победих?
Ние.
Толкова млади, а толкова умни.
Ти внасяш празнота навсякъде.
Аз контролирам цялата празнота.
И заради контрола унищожаваш приказки и книги?
Просто се опитвам да въведа ред сред хаоса във Фантазия.
Да не би да греша?
Да! И искам да освободиш Детската царица!
Не мога. - Защо?
Отстраних я завинаги.
Ти направи магията, ти ще я развалиш.
Не и оттук. - Значи ще отидем в кулата.
Няма да напускам замъка си. - Напротив.
Не подлежи на обсъждане.
Явно смята, че е добър ден да умре.
Така ли е?
Не ми оставихте никакъв избор.
ПРИКАЗКА БЕЗ КРАЙ
Бастиан?
"Докато г-н Кореандер търсеше книга на тема кураж,
Бастиан взе "Приказка без край."
Г-н Кореандер?
"Ако написаното в "Приказка без край" изчезва,
никой няма да научи за Фалкор, Атрею
или Детската царица.
Само Бастиан може да спаси Фантазия
и приказките по света.
Трябва да го направи. На всяка цена."
Размърдай се, глупак!
Няма да стане.
Няма да нося онази жена.
Моят превоз ще свърши работа.
Ще дойдете ли с мен, милорд?
Разбира се.
Ами, хайде.
Бастиан!
Добре дошъл на борда.
Мръдни се!
Не можем да го оставим с нея.
ПРОДАВА СЕ
Тази сутрин нямаше табела, че се продава.
Добре замислена работа.
Тази сутрин мястото бе претъпкано с книги.
Струва ми се, че тук отдавна няма книжарница.
Сигурен ли сте, че това е адресът?
Не съм човек, който би си измислял неща.
Аз съм инженер. Очите ми виждат това, което е пред тях...
Когато...
Ще направим, каквото можем, господин Букс.
Не разбираш ли?
Атрею ти завижда от деня, в който дойде тук.
Защо да го прави? Той е велик воин.
Да, но ти бе избран да бъдеш притежател на Златин.
Ще разбереш, че не всеки е толкова признателен.
Искам да изразя благодарността си към великодушието, което ми показа.
Какво е това?
Колан, който може да те направи невидим.
Искаш ли да опиташ?
Добре.
Това е странно.
Какво има?
Не виждам себе си.
Не виждам дори колана.
Ами ако не успея да го сваля? - Използвай желание.
Това не ми харесва.
Пожелавам си...
Да бъдеш отново видим?
Да.
Хубава джаджа.
Някога може да ти послужи.
Бастиан!
Ела тук!
Не се бави. Ще настинеш.
Веднага се връщам.
Какво има?
Искам да ти покажа нещо.
Виж. Следи от каретата, следи от Артакс.
Какво намекваш? - Въртим се в кръг.
Средата постоянно се променя.
Бастиан!
Не звучи логично.
Напротив, ако иска да не доближаваме Кулата от слонова кост.
Заида казва, че сме близо.
Бастиан, чакам те!
Момент.
Тя е наш заложник, Бастиан. Не я оставяй да те разиграва.
Как може да й вярваш?
Или че ще ни помогне да освободим Детската царица?
Не й вярвам. - Усещам, когато някой ме лъже.
А аз когато някой е намислил нещо.
Тя е под мой контрол. Не се тревожи.
"Бастиан губеше паметта си с всяко желание.
Почти не помнеше баща си, който се поболяваше от притеснения."
И аз ли участвам в тази книга?
"И Атрею се тревожеше. Пътуването до кулата не водеше до никъде.
Опитвайки пак да вразуми Бастиан,
той разбра още за коварния план на Заида."
Покажи пак номера с монетата. - Направих го многократно.
Наистина ли?
Сигурно е от дима. Трудно помня някои неща.
За какво ти е да помниш, като можеш да си го пожелаеш?
Какво да си пожелая?
Какво ще кажеш да можеш да жонглираш? Няма ли да ти хареса?
Не мога да жонглирам.
Ако си го пожелаеш, ще можеш.
Пожелавам си го.
"Мракът се надигна и тя видя пътя до дома си.
Принцесата се завърна в замъка на баща си.
И те живели дълго и щастливо."
Не се бой, Бастиан.
Всички ние сме част от една приказка без край.
Така ли?
Дори и да умрем?
Да, Бастиан.
Това бе хубаво да се знае.
От това, което ми казваш,
разбирам, че Празнотата е обзела и разума на Бастиан.
Заради Златин е, нали?
При хората действа по друг начин.
Защото хората се нуждаят от спомени.
Значи това, което видях...
...е било спомен.
Ако е толкова умен, защо не разбира какво става с него?
Бастиан се оплита с всяко желание.
Трябва да го спрем, иначе с Фантазия е свършено.
Ще му отнема Златин. Ще използвам и сила, ако трябва.
Не можем да му позволим повече желания.
Ще го направя тази вечер. Утре може да сме заложници на Заида.
Не отивай разгневен при него. Отиди и го предупреди.
Той ти е приятел, нали?
Прав си.
Той ми е приятел.
Права си. Той се обърна срещу мен.
Трябва да се защитиш.
Великаните биха могли да се погрижат за теб,
ако си го пожелаеш.
На пост!
Крадец!
Идвам да те предупредя. - Лъжец!
Не ми говори така. - Това е истината.
Завиждаш, защото имам Златин. Дойде да ми го вземеш.
Не, не е така!
Чух те като говореше с Фалкор, така че не се оправдавай.
Ти си полудял, Бастиан.
Дай ми Златин. - Тя иска да е мой.
Ти не разбираш нищо. Върви да си играеш с кравите,
селянче.
Защо не се правиш на герой в своя свят, землянино?
Бастиан.
Всеки път, когато използваш Златин, губиш един свой спомен.
Заида има...
...машина, с която ги събира.
Щях да я видя. - Виждал съм я.
На покрива на каретата е.
Още няколко желания и Празнотата ще те завладее изцяло.
Дай ми Златин, преди да е станало твърде късно.
Вземи го, ако можеш.
Сам си го причини!
Само още две желания.
Но, милорд...
Атрею, не исках!
Фалкор!
Атрею, съжалявам!
Фалкор!
Заведи ме при Атрею!
Великани!
Синът ми на кон? Той не може да язди.
Кой му каза?
Нимбли е виновен. Постоянно се мотае около машината.
Благодаря. Хубаво е да знаеш, че има на кого да разчиташ.
Оставете на мен.
Вината е твоя. - Едно...
Две...
Три!
"Потъвайки, той разбра, че наказанието за убийството на Атрею
бе собствената му смърт."
Не се поддавай, Бастиан! Плувай! Бори се!
Да!
Според машината той има още две желания.
Явно нещо не е наред. - Работи идеално.
Ти каквото и да пробваше, не ставаше. Не си пожела нищо.
Ще го направи.
Време е.
Време е да реша на чия страна съм.
"Заида и великаните
се отправиха към подземния свят на Фантазия.
Движеха се със скоростта на тъмнината,
тя бе по-бърза от тази на светлината.
Откривайки Бастиан, щяха да изнудят последното му желание."
Бастиан, продължавай да се опитваш.
Не ме забравяй, Бастиан.
"Обладан от дълбок сън, без сънища,
Бастиан не чуваше молбите на Детската царица."
Г-н Бастиан, почакайте!
Няма да Ви нараня.
Дойдох да Ви помогна.
Не се отказваш, а?
Да ти повярвам ли очакваш?
Да, г-н Бастиан. Трябва да го направите.
Видях...
...един от спомените Ви.
И...
Почувствах нещо.
Разбрах,
че всички ние сме част
от една приказка без край.
Бастиан, опитайте се да си спомните.
Ако не спрем Заида,
приказката ще стигне своя край.
Затова съм тук.
Къде мога да открия Фалкор?
В Сребърния град.
Но няма да Ви хареса това, което ще видите.
Как да стигна дотам?
Отвъд онези скали
ще откриете пътека през планините.
От другата страна...
Нека слънцето постоянно е зад Вас.
Следвайте сянката си половин ден.
Не се обръщайте. Празнотата ще е по петите Ви.
Ела с мен.
Аз съм шпионинът в приказката, г-н Бастиан.
А плюе ли си шпионинът на петите,
ще живее да разказва на прадедите.
Побързайте, г-н Бастиан!
Нека слънцето винаги е зад Вас!
"Отново сам, Бастиан се луташе, решен да открие Фалкор.
Изкачвайки купчина черни боклуци,
той едва разпозна някога великия и прочут Сребърен град."
Фалкор?
Мислех, че повече няма да те видим.
Къде беше?
Останаха ми две желания, Фалкор.
Ако използваш тези желания,
ще загубиш най-ценните си спомени.
Майка ми
и баща ми.
Майка ми
би искала да направя това.
Пожелавам си Атрею да живее!
Съжалявам за случилото се.
Можеш ли да ми простиш?
Приятели?
Приятели.
Бастиан използва желание, нали?
Отказа се от много специален спомен заради теб.
Майка ти би се гордяла с теб.
Кой?
Фалкор, не биваше да му позволяваш.
Нямаш шанс, Бастиан.
И имаш само още едно желание.
Използвай това, което остана от мозъка ти, и си върви.
Мястото ти е вкъщи.
Ползвам ли последното желание...
Фантазия ще бъде забравена.
И с Детската царица ще бъде свършено.
Върви си...
И остави Фантазия на мен.
Няма да предам Детската царица!
Хубаво.
Но как ще се почувства баща ти, ако не те види повече?
Баща ми...
Пожелай си. Пожелай си да се прибереш у дома.
Да, Заида. Ще използвам последното си желание.
Пожелавам си...
...да имаш сърце.
Откри кое е желанието,
което е достатъчно силно, че да ни спаси.
Празнотата не може да бъде унищожена.
Тя трябва да бъде запълнена с любов.
А Златин?
Той само отразява това, което е в душата ти.
Куражът идва от сърцето, а не от символите.
Ако си събрал кураж, можеш да се прибереш вкъщи
и да излекуваш и двата ни свята.
Не мога да се прибера вкъщи.
Това ли е пътят към вкъщи? - Да.
Единственият път.
Събрал си кураж.
Бастиан, трябва да го направиш. Събра кураж.
Баща ми. Това е неговият глас.
А сега си го пожелай от сърце.
Пожелавам си да се прибера вкъщи
и да кажа на баща си,
че го обичам.
Успех, Бастиан.
Успех!
Ще се справиш, Бастиан.
Бастиан.
Тревожех се за теб. - Съжалявам.
Върна се.
Ти ми помогна, нали? - Чу ли ме?
Разбира се, че те чух.
Бастиан...
Обичам те.
Много, много те обичам.
И аз те обичам, татко.
ПРИКАЗКА БЕЗ КРАЙ
субтитри от YavkA.net @ 2024