Хранителна среда 75%, витаминно насищане - Повишен баланс. Протеидно-липидна смес номинална.
ЛЕДЕНИ ПАЯЦИ
Изгубената планина Лоуган Каунти, Юта
- Хайде... Хайде!
Това е нелепо.
Ще ми замръзнат ръцете, преди да запаля това нещо.
- Трябва да си по-хитър от газовия котлон.
- Когато се върнем в селото, ще потърся онзи тип
от магазина за къмпинг-оборудване и ще го запаля него.
- Вземи, опитай с това.
- Благодаря.
Хей! Страхотна е. - Приготви се.
И говори по-тихо.
Здрасти, Бамби.
- Дай да видя.
- Почакай една секунда. - Дай да видя!
- Прекрасен е.
- Ще бъде прекрасен на стената ми.
- Какво, по дяволите, беше това?
Невъзможно е.
Какво ще правим?
- Дойдохме да търсим трофей,
а това, приятелю мой, е трофей.
Стой мирно, кучи си...
- Боб!
- По-добре да се махаме от тук.
Къде отиваш?
Роки!
Почакай!
Роки!
Не, не, не!
Роки!
Боб! Боб!
Боб!
Хайде, човече. Обади се!
Боб! Хайде! Къде си, мамка му?
Боб!
Роки!
Не...
Боб! Не!
Боб!
Роки!
О, не!
- GSM за 300 долара, а нямам сигнал.
- Не е телефонът ти, Чад, планините са.
Останах без сигнал преди един час.
- Как ще мога да се обадя на някого?
- Сигурна съм, че маминка ще е добре без тебе.
- Изпрати й целувчици по е-мейла, когато стигнем до хижата.
- Успех. Чух, че това място няма интернет.
- Хижата има интернет, но няма да го използвате.
- Не мога да повярвам, че баща ми се е съгласил с това.
Всичките пари, които той е вложил в този отбор...
Би трябвало да сме другаде, като Аспън, а не в това бунище.
- Искаш ли да отидеш на олимпиадата? - Ще отида на олимпиадата.
- Не и ако тренираш така. - Моля?
- Има поне стотина момчета из цялата страна,
които биха дали всичко, за да заемат твоето място в отбора.
Затова не отидохма в Аспън.
През следващите две седмици единственото, което ще правиш, е да караш ски.
Никакви GSM-и, интернет, кабелна телевизия...
...само ски.
А знаеш ли кое е най-доброто?
Беше идея на твоя баща.
ТУРИСТИЧЕСКИ ЦЕНТЪР ИЗГУБЕНАТА ПЛАНИНА.
- Вземи билети за лифта!
- Тренер, ти успя!
- Слушай, знам, че ти обещах да имаш мястото само за тебе, да си сам,
но дойдоха някои хора. - Ще избягваме туристите.
Щастлив съм, че съм тук.
- А аз не.
- Хей! Довел си цяла тълпа тук!
Можем да направим тези хора шампиони.
- Аз съм шампион. - Чад.
- Ти си Чад Браун, нали? Четох за теб.
Национален шампион за миналата година. Невероятно.
Но Хенсън не се ли отказа в последния момент?
Малко вгорчава победата,
когато твоят най-голям съперник си остане в къщи, нали?
Слушайте. Ще свалим всичко от автобуса. Хайде.
И можете да погледнете пистите.
Дай ми това. Хайде.
Това е превъзходно! - Всички са ентусиазирани.
- Хайде, момчета, влизайте.
Ще ви разпределим по стаите.
Благодаря, Джони. - Няма проблем, приятелю.
- Следвайте ме. Стаите са в дясно.
- Деш Дешиъл работи тук?
- Той е моята дясна ръка. Аз бях негов треньор.
- Не беше ли национален първенец през 97-ма?
Беше най-добрият през 90-те. - Този човек беше страхотен.
- Може Изгубената планина да е малък туристически център,
но имаме най-добрите инструктори по ски на света.
- Не, не, прегънати колена.
Хайде, госпожо Стюарт. - Направих го!
- Сгънете колената. Нисък център на тежестта.
- Добре.
Г-жо Стюарт, това е като порция пица. Нали?
- С чиле или наденица?
- Точно сега ми се иска да е Хавайска.
- Вие, приятели забравяте всичко, което ви кажа, след 10 секунди.
Никога няма да се научите да карате ски,
освен ако не се хванете по-сериозно.
Утре по същото време?
- Да, само щом ни обещаеш да не ни се караш, татенце.
- Довиждане, г-н и г-жо Стюърт.
- Чао!
- Знаеш ли, че ще ми дойде добре? Пунш с ром.
- Добра идея.
- Франк тука ли е?
- Не, горе е, регистрира момчетата за олимпиадата.
- Момчетата от олимпиадата ли? - Да.
- Имат още много хляб да изядат, докато можеш да ги наричаш така.
- Здравейте, момчета. - Здрасти, Док.
- Още един дълъг ден в офиса ли?
- Още един ден на тъпотии.
- Да, бумащината е ужасна. - Знам какво е.
Точно сега съм до гуша в документи.
- Какво правите там горе в лабораторията?
- Всичко е много техническо.
Дори да ти го обясня, няма да го разбереш.
- Защото съм някакъв тъпичък скиор,...
- Защо не? Такъв си.
- Не исках да кажа такова нещо.
- Добре.
Какво те води насам? Уроци по ски ли искаш?
Свободен съм за няколко часа.
- Благодаря, но току-що привърших.
Благодаря ти, но съм доста заета.
Очаквам поща. Има ли нещо за мен?
- Да. - Остави на мен, приятел.
Тук е някъде.
Пощата ви не пристига ли в лабораторията?
- Да, но това е лично.
Не искам тълпа от обслужващи да гледа подаръците от майка ми.
- Това е от факулта по биология.
Твоята майка също ли е на интелектуална вълна?
- Да, тя е изследовател като мен.
Сега всъщност е пенсионер. Все пак, благодаря.
О, извинявай. - Няма проблем.
Така че, всъщност работиш тук сега.
- Извинявай, познаваме ли се?
- Наистина си Деш Дешиъл!
- Мислех си, че си мъртъв или нещо подобно.
- На мен ми изглежда доста жив.
- Не, аз съм Деш и съм още жив.
Макар че сутрин понякога не се чувствам такъв.
- Баща ми те е записал на видео през 98-ма. Бил си страхотен!
- Нямаше ли да ходиш на олимпиадата и да спечелиш златото?
Какво стана с това?
- Падна, тъпако.
- Беше ужасно.
- Наистина ужасно.
Току-що бях станал двукратен национален шампион
и си мислех, че можех да постигна каквото си поискам.
Грешах.
Счупих си крака на квалификациите и стигнах само до там.
- Защо после не се върна?
- Може би "счупих" не е точната дума. По-добре "потроших".
Бяха нужни четири операции и половин кило титан,
за да мога да ходя,
още две години и половина, докато мога да си сложа ските.
Да. Костите зарастнаха добре.
Но никой не искаше да рискува с връзките и сухожилията.
- Това е гадно, приятелю.
- Изгубих спонсорите си, университетската стипендия, колата си...
Отборът на САЩ се впусна да търси своя следващ герой.
- Лошо. - Да, много лошо.
- И сега обучаваш любители на някакво баирче. Невероятно.
- Внимавай, синко. Още мога да карам ски.
- Сигурен ли си? - Остави го на мира, Чад.
- Защо не направим едно спускане да разберем, малкия?
- Разбира се, татенце.
- Ще се видим на върха.
- Деш, няма нужда да доказваш нищо на никого, най-малко на мен.
- Не се обиждай, Док, но не го правя за теб.
Трябва да им се покаже на тези момчета да уважават по-големите от тях.
А освен това, ти вече си впечатлена от мен.
- Добре, това е добро.
Обяви старта, глупако.
- Едно... две, три!
- Ах ти, малък мошеник!
Дай път, момченце!
- Ще се видим после, старче!
- О, човече!
- Боже мой, този скок! Не мога да повярвам.
- Ти също се състезаваше добре, човече.
- Беше невероятен!
- Добро бягане, хлапе,
но трябваше да внимаваш в гората. Можеше да гушнеш някое дърво и да изпуснеш
златния медал, както стана с мен.
- На мен това няма да ми се случи.
- Беше невероятно! - Неземно приземяване!
- И двамата бяхме луди там долу!
- Напомня ли ти на някой?
- Не. Аз бях много по-добър скиор на неговата възраст.
- И дори наполовина не толкова арогантен, предполагам.
- Предпочитам думата "уверен".
- Разбира се, добре.
Беше интересно да ви гледам, как вие, самците се борите за надмощие,
но трябва да се връщам на работа.
- Да, аз също имам много за вършене, но...
искаш ли да излезем да вечеряме някой ден?
Мога да ти покажа белезите си.
- О, благодаря.
Но сериозно, затънала съм до гуша в работа сега.
- Добре.
До следващата поща.
- Пазете го!
- Здравей, Док!
- Хайде!
- Браво, Деш. Толкова си деликатен. "Мога да ти покажа белезите си".
Каква е тая свалка бе, малоумник?
- Слушай, Деш, имаш ли една минута?
- Време е единственото, което имам, Франк.
- Сем. Стюърт дойдоха да говорят с мен след урока тази сутрин.
- Нека отгатна: искат друг инструктор.
- Харесват те.
Казаха, че си много ценен за туристическия център.
- Нима?
- Казаха още, че трябва да си изкараш щеката от "ти знаеш кое",
преди да ти се е забила повече и да е повредила нещо важно.
- Знам, че съм прекалено строг, но те не ме слушат.
- Знам, че ските са твоят живот, но не и техният.
Те искат просто забавления. Не ги интересуват състезанията.
Има и други неща, освен да бъдеш първият,
прекосил финалната линия.
- Продължавай да говориш така
и ще ти отнемат разрешителното за треньор.
- Все тая, ти никога не ме слушаш. - Правилно си разбрал.
- Изглежда, че лесничеите имат проблеми.
- А сега прогнозата за зоната на Лоуган Каунти. Предупреждение за крайно ниски температури
от Националната метеорологична служба. Съществува център с ниско налягане, който се оттегля бързо.
Всичката влажност, която се изтегля с него,
ще повлече след себе си студени въздушни маси.
Ще има обилен снеговалеж.
Ще има заледявания, няма как да се изпари или да попие в земята.
Пътната обстановка ще е усложнена,
и това ще започне днес, около 5:00 следобяд.
А сега за "Лоуганските рисове"?
Този отбор е с колебливи изяви.
Подготвят се за регионалния шампионат тази седмица.
Ловците са били видени за последно на Норт Ридж,
така че ограничихме търсенето в тази зона.
- Две нощи в планината, не е зле.
Казваш, че са минали подготовка за оцеляване, нали?
- Би трябвало да са по домовете си от снощи.
Казали са, че жените им щели да ги убият, ако пропуснат църковната служба тази сутрин.
Ако ни дадеш Деш, ще можем да ги намерим за няколко часа.
- Трябва да се претърси голям терен. - Най-вече платата на Гризли Флетс (Платата Гризли).
Няма да се изкачваме.
- Връщай се бързо, трябва да се грижа за туристическия център.
- Не бих те молил за това, ако лесничеите не бяха всички с грип.
- Добре, но внимавай. Понякога природата си отвръща на ударите.
МОЛЯ, ДРЪЖТЕ ВРАТАТА ЗАТВОРЕНА
- Някой ще трябва да дава много обяснения.
Джоузеф?
Дейвид?
Боже мой!
- Кракът ми. - Къде си?
- Някой ми отнесе краката.
- Боже мой!
- Кракът ми, кракът ми... - Боже мой!
Джоузеф.
Боже мой! - Гладен е.
Гладен е.
- Джоузеф.
- Гладен е. Ще се върне!
- Боже мой!
- Излизай! Ще се върне!
Гладен е!
- Не си тръгвам без теб. Разкажи ми какво се случи.
- Храната...
Останали са без храна.
Избягали са. Полудели са.
- Не може да бъде! Има храна за седмици тук!
- Всичко е изядено вече.
- Джоузеф, дръж се! Дръж се!
- Отнесе ми краката...
Отнесе ми краката! - Джоузеф!
Дръж се.
О, Джоу.
О, Джоузеф.
Джоу.
ХИМИЧЕН СКЛАД
- Благодаря за помощта, Деш.
- За правителството всичко, каквото трябва.
- Наистина ли се казваш Рик?
- Така е.
- И си леснчей?
- Да.
- Тоест, ти си Рик Лесничея.
- Мислех си, че някой с име Деш...
би трябвало да е по-чувствителен към смешни прякори.
- Помислил си си го, а? - Подсъзнателно.
- Как са получили разрешително да ловуват тук тези момчета?
Мислех, че тази зона е забранена за лов.
- Беше, преди да затворят
всички военни постове тук преди няколко години.
Сега вече не са толкова стриктни.
Ако не беше метеорологичната лаборатория,
тук нямаше да има никой, освен вас, скитници-скиори.
- Някога виждал ли си това място от вътре?
- Не, но съм пробвал повече от веднъж.
Професорът е смахнат.
- А Док Самърс? Виждал ли си я?
- Какво за нея?
- Питах се, дали знаеш нещо за нея,
нищо повече.
- Знам, че е умна.
И красива.
- Тя си е добре.
- Какво, сега пък да нямаш снежна слепота?
НАТИСНИ В СЛУЧАЙ НА ПОЖАР
- Минавай! Хайде, минавай!
- Фаул! - Аз бях на позиция!
- Решението е ваше, капитане. Фаул или не?
- Не. - Казах ти!
- Играта свърши. Товарете камиона.
Хайде! Почвайте да товарите.
- Бързо. Ела с камиона и ще се видим на завоя!
- Бързо! - Хайде!
- Идвам след теб!
- Офицер Донегън, чувате ли ме? Приемам.
Джонс, чувате ли ме? Приемам!
- Бейкър, какво става? - Не се знае.
Сигнал за тревога от лабораторията, но нямаме връзка.
- Не трябваше ли д-р Сомърс да е там?
- Тя влезе преди около 20 минути.
- Сигурен съм, че нищо не се е случило. - Ще проверим.
- Изглежда това е техният камион.
- Да.
Поне имаме откъде да започнем.
- Номерът е същият.
Виждаш ли нещо? - Много сняг и много дървета.
- Качвай се.
Аз поемам източното било. Ти поеми западното.
Няма да се бавим много. Ако видиш нещо, обади ми се.
- Разбрано.
- Няма нищо, господине.
- Има кръв тук.
Чад, изключи алармата.
Трябва да проверим лабораторията.
- Казахте, че никога да не слизаме там.
- Да, капитане, мразя паяците. - Това не е демокрация, момчета.
- Всички субекти са в клетките си.
Освен това, вероятно е просто късо съединение на алармата.
- Надявам се да сте прав.
Добре, има още нещо.
Помнете, че това е програма със специален достъп,
така че, ако проговорите за това, дори на сън,
ще ви арестуват с обвинение за държавна измяна.
Разбрано? - Да, сър.
- Хайде. Бъдете готови на всичко.
Да вървим, професоре!
- О, човече!
Рик, внимавай, може да има вълци наоколо,
или дори някоя мечка.
- Мечка ли каза?
- Гризли, бих казал. Може би бясна.
- Мечките би трябвало да спят зимен сън все още.
- Каквото и да е било, направо е смляло този лос.
- Разбрано.
Виж, източният хребет си е наред,
така че се връщам в твоята зона.
Мисля, че е по-добре да се държим близо един до друг.
- Разбрано.
- От тук.
Да вървим!
- Рик... открих твоя ловец.
- Добре, изстреляй сигнална ракета.
- Веднага.
- Виждам те.
- Хайде! Хайде!
Хайде. Не спирайте.
- Как се е случило това? - Спрете! Влизайте в лабораторията!
Търсете оцелели.
- Професор Маркс! Черната вдовица е още тук!
- Махнала се е отдавна.
Всички са се махнали. Можете да излезете.
- Дайте ми информация, момчета!
- Сър, имаме два трупа! Двама техници!
- Трябва да повикаме още войници и да обградим цялата зона.
- Това са всички войници, които ще получим, докторе.
- Не е достатъчно. Повикайте подкрепления! - Ние сме подкрепленията.
Според останалия свят това място не съществува.
Вие го знаехте, когато подписвахте.
- Когато паяците слязат от планината,
светът ще разбере!
- Тези хора ще се справят.
- За какво говорите? Вижте!
Избили са целия ми персонал като нищо!
- Ние не сме тълпа беззащитни техници.
- Но сега виждаме на какво са способни те.
- Край на разговора.
Ще се справим със ситуацията самите ние.
Не искам да чуя и дума повече.
- Сандстром! - Не стреляйте!
Вече е мъртъв!
- Огън!
- Той е във вентилационната система!
- Огън, огън!
- Намерете го! - Не мога да го открия!
- Сандстром, чуваш ли ме?
Помогнете му, капитане!
- Нищо не мога да направя.
- Не може да са толкова големи!
- Не знам, но си отваряйте очите,
защото има още пет някъде тук.
- Още пет ли?
Имахме късмет с този тук.
- Да тръгваме.
Хайде!
- Хайде! Трябва да открием останалите и да ги убием!
- Да ги убием ли? Не, не.
Трябва да ги хванем.
Нужни бяха години изследвания, за да се стигне до тук.
- Не мога да повярвам, че го казвате!
- Тази програма спасява животи.
- Целта оправдава средствата?
- Точно така. Освен това,
никой повече няма да умира.
Ако имаше друг паяк тук, досега да ни беше нападнал,
което значи, че са навън.
- Мислех, че на паяците не им харесва студът. - Точно така.
- Не им харесва, дори и на големите.
Може би ще ги открием да спят зимен сън
на 15 метра от вентилационната шахта.
- Как можете да бъдете сигурен,
след всичките генетични манипулации и клетъчни трансплантации?
- Не сме правили нищо, което да ги направи недосегаеми за отрицателни температури, докторе.
- Защо не ни направите тази услуга да стоите далеч от това,
докато не върнем субектите?
- После ще попълним формулярите.
- Добре.
- Какво чакате?
- Да тръгваме, момчета.
- Боже мой!
- Помислих, че е била гризли, но раните не съвпадат.
Някои тъкани са меки.
Почти изглеждат като...стопени.
- Докосна ли го? - Да, но внимателно.
Искам да съм сигурен, че всичко е чисто за съдебния лекар.
- Съдебния лекар?
- Да, може да е местопрестъпление.
- Като телевизионния сериал "CSI".
- Да, Рик, но...
тяхната екипировка е много по-добра от нашата.
- Хайде, човече, събуди се.
Трябва да открием приятеля на този човек и да потърсим телефон.
- Добре, да го намерим.
- Готов ли си?
- Готов и зареден.
ПРЕДУПРЕЖДЕНИЕ
Ускорено е нивото на растежа.
"Целта оправдава средствата", разбира се.
- Хайде.
- Какво?
Какви са тези неща? - Пашкули.
Наистина, много...големи пашкули.
- Точно така.
- Рик. - Да?
- Ела да видиш това.
- Какво по дяволите...?
Изглежда като...
паяжина, или копринена буба.
- Паяците не излизат през зимата.
И не могат така да обвият цяло човешко същество!
- Да. Става студено, нали?
- Да, мисля, че е време да се връщаме.
- Да.
- Какво по...?
Деш, помогни ми!
- Държа те, Рик!
- Не! Хайде, приятелю! - Дръж се!
- Не!
КРАЙ НА СЪСТОЯНИЕ НА ЗИМНА ПОДДРЪЖКА
ЗАТВОРЕН МАРШРУТ
- Сигурно се шегуваш!
ЗАТВОРЕН МАРШРУТ
- Няма отпечатъци от стъпки, капитане!
- Е, и? - Нищо. Нито една следа.
- Сигурно имат повече устойчивост към студа, отколкото си мислех.
- Или може би докторката беше права.
- Въпреки това, което докторката каза,
субектите няма да са далече.
Аз би трябвало да го знам. Аз ги създадох.
- Дори и така, очевидно те са по-активни, отколкото мислехме.
Ще донеса оборудването за задържане.
За всеки случай.
- Направете, каквото знаете, че трябва да се направи.
Но ги открийте преди цивилните.
- Стивънс. Ендрюс. Хайде.
- Колко бърз може да бъде човек?
- Не толкова бърз, колкото Деш тази сутрин, а е на близо 100 години.
- Все пак аз спечелих, единствено това е важно.
- Не и за олимпийския комитет. - Освави на мен да се притеснявам за това.
- Хей! Момчета!
- Тренер! - Какво става?
- Време е да приключваме. Едно последно спускане преди да мръкне.
- Ще се видим долу.
- Ще ти дам аванс и ще се състезаваме до основата на планината.
Който изгуби, плаща вечерята.
- Готово.
- О, не.
- Хей, Док, закъде бързаш?
- Франк, колко човека има още тук?
- Сега е краят на сезона.
Тук е персоналът, скиорският екип... Защо?
- Трябва да евакуираме всички.
- Това шега ли е? - Няма време за обяснения.
Трябва да изведем всички от тази планина веднага.
- Бягайте! Те убиват всички! - Прекалено е късно.
- Кажи ми, че халюцинирам.
- Това наистина се случва, Франк. Трябва да помогнем на тези хора.
Всички вътре!
Връщайте се в хижата!
- Хайде!
- Бързо!
- Хайде, трябва да се махнем от тук!
- Не казахте, че ще има паяци!
- Да се махаме от тук! - Боже мой!
- Нещата вече са извън контрол! - Тези твари ще изядат всички!
- Какво са те?
- Гигантски паяци. На какво ти приличат?
- На филмите за насекоми и радиация.
- Дали е оцелял Деш? - А тренер Палмър?
- Затвори я!
Имаше ли още някой жив навън?
- Само Франк. Той вървеше точно зад нас.
- Навътре! Затваряй, Джони!
- Какво ще правим? - Ще стоим тук, докато се махнат.
- Не, трябва да стигнем до хижата. - Вижте, това е Ото!
Отива към автобуса.
- Няма да успеят. - Не, той ще успее.
- Невъзможно.
- Не, не, не! - Боже мой!
- Трябва да се махнем от тук. - Не, трябва да останем тук.
- Видя ли какво стана с Ото?
- Всички добре ли са?
- Изведи ни от тук.
- Готови ли са всички за бягане?
Хайде!
Всички, след мен!
- Хайде, вътре!
Влизайте!
- Помогни ми да намеря ключовете. - Затворете вратата!
- Мисля, че са у Ото. - Беше твоя идея!
- Може да има резервен комплект.
- Забравете за ключовете. Успокойте се и пазете тишина.
Можем да се скрием тук, докато дойдат да ни помогнат.
- Хайде, мамо, вдигни телефона!
- Вземайте всичко тежко.
- Не изглежда красиво, но трява да издържи.
- Няма връзка. - Какво?
- Това никак не е добре.
- Опитай с радиото.
- Трябват ни ключовете на Ото. - Може би са тук някъде.
- Прецакани сме!
- Не мисля, че той ще ни ги донесе.
- Тогава трябва някой да отиде да ги потърси.
- Какво?
- Ти си най-бърз. - А беше твоя идея.
- Добре, аз ще отида.
- Не е сигурно там отвън.
- Няма значение. Ако успеем да запалим двигателя, ще можем да се махнем.
- Ти можеш, приятелю.
- Хайде!
- Внимавай, Чад.
- Просто вземи ключовете, човече!
- Чад, не гледай! На километър и половина си пред него!
- Бързо! - Хайде!
- Бързо! Това не е неврохирургия!
- Тръгвай, тръгвай!
- Браво! - Благодаря, тренер!
- Не толкова бързо. - По-бавно!
- Не си го и помисляй! Искам да се махна от тук.
- Внимавай, има лед там!
- Ще го изхвърля!
- Какво, по дяволите, прави Деш? - Опитва се да влезе, идиот.
- Отворете вратата!
- Хайде.
- Помогнете ми. Бутайте.
- Благодаря.
- Помощ, помощ!
Център Изгубената планина до лесничейската станция Бигсби...
- Пести батериите. Няма никой в станцията Бигсби.
Всички са болни. - Те са нашата единствена надежда, човече.
- Какво му става на телефона?
- Няма телефони. Вече опитах.
- Деш! - Какво правиш тук долу?
- Ти беше с Рик. Той къде е? Да не е отишъл да повика помощ?
- Не, всъщност, Док...Той не успя да дойде.
Съжалявам. Бяхме на платото Гризли.
Нападнаха ни две от тези неща.
Къде е Франк?
- Не знам. - Не знаем.
- Как попадна тук, Док?
- Защо мислиш, че тя е тук при нас?
Тези паяци идват от нейната секретна лаборатория.
- Вярно ли е?
- Слушай, опитай лабораторията.
- Може би военните следят цивилни честоти.
- Вече опитах. Няма никой. - Опитай пак.
- Военните ли? - Преди не можех да ти го кажа.
Подписах декларация за конфиденциалност.
- И кога ще доприпка конфиденциалната кавалерия?
- Не бих разчитала на тях да ни помогнат.
- Разбира се, че не.
Слушайте всички, внимание, моля.
Изглежда, че засега сме на сигурно място.
Няма телефон и никой не отговаря по радиото,
но ще продължим да опитваме.
Ако искаме да оцелеем, трябва да работим в екип.
- Така ли е? - Теб кой те направи началник?
- Онези твари отвън и 12 години във флотата.
Освен ако ти не искаш работата.
- Не. Изглежда, че добре се справяш.
- Добре, Деш. Какво можем да направим, за да помогнем?
- Проверете хранителните запаси.
Отрязани сме от кухнята, но проверете бара.
Има някаква храна там отзад.
Останалите, проверете по два и три пъти вратите и прозорците.
Става ли? Хайде...
Така няма да ни изядат живи.
Ще отида да проверя генератора. - Идвам с теб.
- Добре ли си?
- Да, аз съм... Боже мой!
Ама че работа!
- Какво стана?
- Какво стана ли?
За малко да ни убиеш, това стана.
- Тренерът трябваше да кара. - Млъквай, пич.
- Най-напред, вината беше твоя!
- Аз бях единственият, който имаше идеи!
- Млъквайте и двамата. Трябва да излезем от тази ситуация,
а няма да го направим, ако се заяждаме.
Всички добре ли са?
- Да, добре сме.
- Предполагам.
- Добре, това е все пак нещо. - Къде е Стивън?
- Стивън! - Стив, ставай!
Стив, чуваш ли ме?
- Слушай, събуждай се. - Жив ли е?
- Не знам. Ще проверя пулса му.
Слаб е. В шок е. Трябва да го затоплим.
- Ще се оправи ли? - Поне диша.
- Лоша работа. - Дай ми якето си.
- Какво още можем да направим?
- Трябва да го занесем в медицинския пункт на хижата.
Ще трябва да го носим.
- Не мисля, че ще ни остави да излезем.
- Какво правихте, приятелчета, в лабораторията?
- Виж...
...това е класифицирана информация... знае само който трябва да знае.
- Има мъртви там отвън. Мисля, че трябва да знам.
- Нямам разрешение... - Док...
Ако знаеш нещо за тези твари, трябва да ми го кажеш.
Трябва да ми го кажеш веднага.
- Добре. Преди няколко години
Департаментът по отбраната конфискува фосилните останки
на преисторическо паякообразно, което бяха открили в Афганистан.
Пратиха ни останките на нас, за да ги изследваме по-нататък.
- Размразихте тези неща от ледник в Хималаите ли?
- Не, не беше чак така драматично.
Възстановихме малко митохондриална ДНК
и я инжектирахме на съвременни паяци.
След няколко години на генетични модификации
получихме тези същества.
- Нека отгатна:
Планирахте да използвате тези твари
като някакъв вид супермодерно биологично оръжие.
Прав ли съм? - Не.
Нашите експерименти имаха защитни цели.
Паяжината е удивителен материал,
с неограничени индустриални приложения.
По-здрава е от стоманата, по-лека е от композитните материали
и невероятно еластична.
Проектирахме брони, устойчиви на куршуми,
а не летални оръжия.
Проблемът винаги беше, че нямахме достатъчно паяжина.
- Значи, направихте ги по-големи, за да имате повече паяжина.
- Да.
Тъпчехме ги с хормони и стероиди
и високо калорични храни,
така че ги накарахме да растат повече, отколкото само с генетични манипулации.
Също като да допингираш атлетите за да печелят състезания.
- Гигантски паяци, стимулирани с дрога. Чудничък експеримент, Док.
Знаеш ли... Повечето учени си играят с бели мишки.
- Взехме предпазни мерки. Лабораторията беше инсталирана преднамерено тук.
Паяците са чувствителни към ниски температури,
така че това беше идеалното място за да ги задържим.
- Доста добре се е получило.
А не си ли помислихте какво би станало,
ако времето се стопли?
Между другото, колко от тези твари са на свобода?
- Шест.
Всички външно си приличат,
но нижектирахме на всеки един
доминантен генетичен профил от различен вид
за да можем да изследваме техните уникални паяжини.
- Вижте...
можем да го убием. - Ние сме по-интелигентни.
- Какво прави?
- Очевидно се опитва да влезе, за да ни изяде.
- Изнервя ме.
- Накъде отиде?
- Пазете тишина.
Мисля, че му омръзна.
- Имат ли слабо място?
- Всеки един има характеристиките на своята доминантна ДНК.
Например, онзи от лабораторията
е Черна вдовица: необщителенa, потайна...
Остана в лабораторията, докато останалите избягаха.
Друг един е на базата на Тигровия паяк,
който има уникална паяжина.
А Дориан е интелигентна, агресивна и е безпощаден ловец.
- Момент. - Тя е 95% скачащ паяк.
- Кръщавате ги като домашни любимци?
- Виж...това не е важно,
и е възможно техните доминантни гени вече също да нямат значение.
Тези неща не са съществата, които аз разработих.
- Какво?
- Не трябваше да порастват толкова.
Преди месец забелязах, че субектите
растяха по-бързо и повече, отколкото трябваше,
така че изпратих кръвни проби на един колега за анализ.
В резултатите не виждах смисъл,
докато не се върнах в лабораторията тази сутрин.
Излезе, че професор Маркс е ускорил факторите на растежа
без аз да знам.
- Защо го е направил? - За пари, вероятно.
Битката за парите от субсидии е толкова кръвопролитна, колкото и войната.
- И нямаш нищо общо с това?
- Не, изобщо.
Вече си играехме да сме Бог. Защо да отиваме по-далече?
- Мисля...че се махна.
- Рано или късно, ще намери начин да влезе!
- Трябва да излезем от тук. - Как да го спрем?
- Ако не можем да ги победим със сила, ще ги победим с търпение. Ще чакаме.
Тази нощ има застудяване. Температурата ще бъде под нулата.
Допингирани или не, трябва да измръзнат.
Прав ли съм?
- Аз мислех същото тази сутрин,
но техният метаболизъм работи в невероятен ритъм.
Изглежда, че студът изобщо не ги засяга.
- Много интересно. - А има и още.
Трябва да ядат постоянно, за да оцелеят.
Ненаситни са.
Ако не ядат всеки два часа, ще умрат от глад.
- Превъзходно. - Но за нас не, Деш. Помисли за това.
Когато свършат с труповете отвън,
ще намерят начин да влязат тук, за да ни изядат.
Ненаситни са.
- Денят ни продължава да става все по-красив.
ТЕЛЕФОН
- Защо не счупи стъклото? - Това е паяк. Не знае какво е стъкло.
- Стив, буден ли си? - Чуваш ли ме?
- Какво му става? - Има гърч!
- Сложи му нещо между зъбите!
- Не. Трябва да го предпазим да не си удря главата.
Обърни го настрана, ако повръща.
Трябва да го изнесем от тук веднага. - Как?
- Имам една идея.
- Мисля, че се махна,
но ще е по-сигурно, ако останем за малко тук.
- Добър опит, Деш.
- Какво?
- Накъде?
Да не искаш да излезеш?
- Вече не.
- Деш, наведи се!
Хайде!
- Сега!
Хванах го.
Излизайте от тук! Бързо!
- Блокирана е! - Излизайте!
- Трябва да излезете! - Ще се върнем да те потърсим.
- Деш, затвори очи!
- Деш!
- Състезанието свърши, грознико.
Ти изгуби!
- Мъртъв е, мъртъв е!
- Слушай, Док...
...красиви рога.
- Хлапетата!
Хайде!
Донесете го тук.
Бавно...
Сложете главата му тук. Обърнете го.
Донесете кърпи. Донесете кърпи!
- Къде е Франк?
- На това му казвам спасяване. - Какво стана?
- Тези неща нападнаха туристическия център. Избягахме и катастрофирахме.
- Невъзможно. Дори не могат да се движат при тези температури.
- Движат се и убиват както нищо друго, което съм виждал.
- Д-р Сомърс беше права.
- Слезе да ни предупреди, но беше вече прекалено късно.
- Трябва да се справим с тази ситуация незабавно.
- Да го сложим в клетка и да видим как да заловим останалите.
- Трябва да ги унищожим тези космати проклетници!
- Не насилвай късмета си. Жив си все още.
- Горкият нещастник.
- Говори капитан Бейкър от лабораторията в Пайн Ридж. Чувате ли ме?
Някой от хижата чува ли ме?
- Ясно и силно, капитане.
Крайно време беше, Господи.
- Каква е ситуацията там?
- Ще ви разкажа каква е ситуацията:
имаме една дузина хора, барикадирани в хижата,
и едно тежко ранено момче,
което има нужда от незабавна евакуация,
имаме малко храна и отопление, нямаме никакви оръжия
и искам да знам какво ще направите по този въпрос.
- Разбрано.
Ще съставим план и ще се свържем след минута.
- Да, имате я тази минута. Няма къде да отидем.
- Говори професор Маркс.
Разбираме ситуацията и сме на път,
но ако искате да оцелеете, трябва да останете където сте.
- Професор Маркс.
Д-р Сомърс и аз говорихме за вашите паяци,
така че знам на какво са способни.
Въпросът е не за това дали ще влязат тук или не, а за това кога ще го направят.
- Вярно, професоре. Това е сериозно!
Нощните сандвичи, които сте давали
са ги променили повече, отколкото осъзнавате.
- Нямаме достатъчно хора, за да организираме атака.
Ако излезем на открито, ще ни разкъсат на парчета.
- По-добре да намерите начин да ги изтребите.
- Чуйте. Ако искате нашата помощ, избиването им не стои на дневен ред.
- Пазите инвестициите си?
- Точно така!
- Чуйте, имаме оборудване за да ги заловим,
но трябва да ги изтласкаме към някоя изолирана зона,
където ще можем да ги държим изолирани за известно време.
- Използвайте храната от лабораторията.
Пристрастени са към хормоните. Те са като наркотик за тях.
- Дори и така, трябва да ги отведем към някоя изолирана зона,
където ще имаме свобода за прицелна стрелба.
- Пистата за сноуборд.
Ако можете да блокирате долния й край,
ще можете да стреляте по тях без проблеми.
- Превъзходно, но как да ги изтласкаме натам?
- Пригответе пистата, а аз ще ви доведа паяците.
Обедете ми се, когато сте готови. Край.
Как мога да ги накарам да ме следват?
- Трябват ти топлина, движение и светлина.
- Имам и трите неща.
Джони. - Да, приятелю?
- Това може да се превърне в най- невероятния момент от твоя живот.
Приготви оръдието за лавини. Когато ти дам сигнал, стреляй.
- О, готин!
- Хайде.
Изглежда, че брегът е чист.
- Почти като на олимпиада, приятелю.
- На мен ми стига.
- Деш, трябва да има друг начин.
- Кажи ми за него, когато се върна.
Пожелайте ми успех.
- Успех!
- Успех, човече.
- Хайде!
- Джони, внимавай!
...един паяк изпълзя по водосточната тръба.
Изсипа се внезапен дъжд
И паяка отнесе изведнъж...
- И това е храна за паяци? - Да се задавят, дано.
- Да, ще се задавят.
- Да!
- Ето ги, идват! - Хайде, момчета!
Всички по позциите си!
- Всички са твои, професоре.
- Заковете ги.
- Няма причина да ги убиваме, както можете да видите.
- Както кажеш, приятелю.
- Хей!
Това празненство значи ли, че спечелихме?
- Още са живи.
- Това упражнение потвърди нашата дизайнерска работа
и помогна да се избегнат още години за проучвания
ако трябваше да започваме експеримента от начало.
- А това, което причиниха на хората от туристическия център?
Там има убити и ранени.
- Ще се погрижим за тях и те ще бъдат разпитани.
- "Разпитани". Хубава дума.
- Можете ли да си представите какво ще направи пресата с тази история?
- Пресата няма да научи нищо за това.
- Моля? - Това е абсолютно поверителна информация.
Никой не знае за тази програма
и никой няма да узнае.
- И какво ще направиш, че никой да не проговори?
- Ще ги призова към тяхното патриотично чувство.
Живеем в опасни времена
и имаме нужда от съдействието на всички наши граждани,
за да защитим нашия начин на живот.
- Да, точно както вие защитихте хората от хижата.
Чудя се, кой е истинският враг тук.
- Г-н Дешиъл... - Забрави.
Защото... Сега съм цивилен
и не искам да слушам повече тези лайна.
Ако ти не направиш нещо по този въпрос, ще го направя аз.
- За какво говорите?
- Деш? - План Б.
- Залегнете!
- Да! На ви на вас, военните!
Нямаме нужда от вас, за да се бием срещу паяците!
Да!
- Розенбърг, Перес, чувате ли ме?
- Да, капитане. - Елате тук.
- Луд ли си?
- Изчезвай!
- Ще те навра в затвора до края на живота ти!
- Опитай се, позьор.
- Капитан Бейкър,
задръжте този човек, а ако се съпротивлява,
убийте го.
- Господине... - Веднага, Бейкър!
- Трябва и мен да арестувате.
- Какво?
- Аз съм толкова отговорна, колкото всеки друг. Няма да ти помогна да се покрие това.
- Подписали сте клетвена декларация, д-р Сомърс.
- Подписах декларация за опазване на тайната на един проект,
който трябваше да спасява животи, а не да прикривам смъртта на над 30 цивилни.
- Тридесет ли?
Виждал съм 10 пъти повече убити само след една въздушна атака!
Когато вие сте били в университета, аз бях на фронта,
биех се срещу мъже, гледах как умират хора.
Тази програма ще помогне да се спре това!
И ако мислите,
че вие или който и да е от вас ще причини забраната му,
заради някакви малки странични жертви,
Арестувайте ги и двамата.
- Добре.
- Господине,
мисля, че прекалявате.
- Ако не го направите вие, ще го направя аз.
- Помощ!
- Убий го. - А професорът?
- Той вече е мъртъв.
- Кой, по дяволите, сте вие?
И накъде мислите да носите това нещо?
- Не ви засяга, г-н Дешиъл.
- Мисля, че ме засяга.
- Много хора умряха днес.
Би било жалко, ако и вие умрете.
- Добре.
Хубаво де, това е готино...
Но какво ще правите с ранените?
- Има линейки на път за насам за
...химичното излияние на д-р Маркс.
Разбрах, че сте експериментирали
с много мощни и нелегални халюциногени.
Може би хората от туристическия център
са вярвали, че са видели всякакви неща днес.
- Вие имате отговор за всичко, нали?
- Някой трябва да го има.
- Това беше интересно.
- Още един гаф на правителството.
- Човече, това беше най-дивото спускане, което съм виждал.
- Впечатляващо! - Още си най-добрият, приятелю!
- За мен беше една четворка.
- Мисля, че още мога да карам ски.
И какво? Искате да направите едно спускане ли, хлапета?
- Не, благодаря! - В никакъв случай!
- Ти само за ски ли мислиш?
- Има ли други неща?
- Мога да ти разкажа, ако вечеряме заедно.
- Само ако ти покажа моите белези.
- Ела тук.
Subtнtulos por aRGENTeaM www.argenteam.net
От испански и английски: Асен Златарев и Джон Атанасов.