"Наслада се открива сред непроходимите гори.
Екстаз се спотайва край самотния бряг.
Тайно общество се крие отвъд морето и неговия рев.
Не обичам човека по-малко, а природата повече..." - Лорд Байрон
Мамо!
Мамо! Помощ.
Какво има?
Не беше сън, Уолт. Не си измислям.
Чух го наистина. Чух Крис.
Чух го! - Знам.
Не си измислям, Уолт.
Не... Той...
Чух го! - Били.
Уейн, поздрави от Феърбанкс!
Пристигнах преди два дни.
Трудно ми беше с пътуването на стоп,
но в крайна сметка стигнах.
Взех си нова книга.
Подготвил съм си всякакви удобства за няколкото месеца тук.
Може да мине известно време докато се върна на юг.
Искам да знаеш, че си страхотен човек.
Дотук съм.
Добре. Благодаря.
Оставил си си някои неща. - Задръж ги.
Пази се.
Още веднъж благодаря.
Чакай малко.
Вземи тези. Краката ти ще са на сухо.
Свържи се с мен, ако оцелееш. Номерът ми е вътре.
Мерси.
Вече съм...
СРЕД ДИВАТА ПРИРОДА
Емил Хърш
Марша Гей Хардън
Уилям Хърт
Джена Малоун
Браян Диркър
Катрин Кийнър
Винс Вон
Кристин Стюарт
Хал Холбрук и други
Музика: Майкъл Брук, Каки Кинг, Еди Ведър
Оригинални песни: Еди Ведър
По книгата на Джон Кракауър
Сценарист и режисьор: Шон Пен
Ехо?
Има ли някой?
Явно не!
Две години бродеше.
Без телефон, без запаси,
нито дори цигари.
Върховната свобода.
Човек на крайностите,
чийто дом е пътят.
"Слушай, старче. Не ме анализирай, разбра ли?
Млъкни. Тръгваме.
Къде?
Казах ти. Никъде!"
И ето че след две години обикаляне, идва финалното приключение.
Решаващата битка за заличаването
на грешната вътрешност
и приключването на духовната революция.
За да не бъде повече никога отравян, той отлита
и остава сам,
за да бъде изгубен в пустошта.
"Александър Супертрамп 1992".
Емъри, Атланта. 2 години преди "вълшебния" автобус.
... тежка работа и множество приноси към нашата общност,
ви поздравяваме
и призоваваме за аплодисменти и поздрави още веднъж.
Нина Лин Локуин.
Ванеса Денис Лоури.
Кристофър Джонсън МакКендълс.
Реджина Виктория МакНаб.
Виждам ги, застанали пред колежите си.
Виждам баща ми под арката
и кървавия блясък на червените плочки зад него.
Виждам майка ми с няколко книги в ръце,
стоейки до оградата
все още отворена зад нея, чернеейки в майския въздух.
Точно се дипломират.
Предстои им и да се оженят, а са още глупави деца.
Знаят само, че са невинни и че никого не биха наранили.
Иска ми се да можех да им кажа, "Спрете, не го правете.
Тя не е човек за теб, той - също.
Ще извършите неща, които не сте си представяли дори.
Ще наранявате деца.
Ще страдате по нечувани начини.
Ще ви се иска да умрете."
Иска ми се да можех да им го кажа...
Но не бих го направил. Живее ми се.
Грабвам ги като кукли и ги удрям
така че да изскочат искри от тях. Казвам им,
"Правете каквото искате... и ще разкажа."
Ето ги, Уолт.
Кой е писал това?
Сякаш сме ние, нали?
Защо е дал на Карин да шофира?
Тук има чудесни поеми.
Трябва да говоря с нея.
Седни.
Извинете. Посрещам сина си.
Той току що се дипломира от колежа Емъри.
Ще се оправя.
Здравей, Крис! Чакаме си ние...
Поизплаши ме с този скок на сцената.
Здравей, татко. - Поздравления, сине.
Това е голяма стъпка. - Благодаря, татко.
Не можеш да шофираш в Джорджия.
Защо? Имам разрешително.
Противозаконно е
да шофираш в различен щат от родния.
Не знаех. Мислех, че ще е наред.
Е, нека...
Ще продължат ли с това? - Не.
Предполагам днес всички празнуват.
Ще си седят на бара, нали? - Да.
Смятам, че оценките ми са добри като за Харвардско право.
Крис, това е чудесно.
Това е голямо нещо.
Колко пари са ти останали в спестовния фонд?
Точно $24,500.68.
На това му викам точно.
Наложи се да мина през банката днес, мамо.
Ще сме радостни да допринесеш баланса си за Харвард.
Точно така.
Трябва да го реша.
Имам някои неща за които да се погрижа.
Аз и баща ти искаме да ти направим подарък.
Искаме да те изкараме от онази бракма.
Каква бракма?
Същата.
Искаме да ти вземем нова кола. - Именно.
Нова кола?
За какво ми е?
Датсън-а си върви идеално.
Мислите ли, че имам нужда от лукс?
Притеснявате се какво ще си помислят съседите?
Крис, не сме тръгнали да ти взимаме Кадилак,
а просто някоя хубава и безопасна кола.
И не знаеш кога онова нещо може просто да гръмне.
Да гръмне? Луди ли сте? Колата си е добра.
Не ми е нужна нова кола. Не искам нова кола.
Нищо не искам. - Добре.
Неща, неща, неща... - Добре.
Все трябва да е трудно. - Благодаря.
Аз ти благодаря. - Може би нямаше това предвид.
Просто си иска старата кола. Не е кой знае какво.
Благодаря. Просто не искам нищо.
Крис определяше себе си и хората около него
според строг морален кодекс.
Чао, Крис!
Той рискува възможността да бъде напълно изоставен,
но намери компания в героите на обичаните си книги
от писатели като Толстой, Лондон и Торо.
Можеше да ползва думите им във всеки един момент
и често го правеше.
Забравих да го питам какъв цитат е избрал за вечерята,
но имах някаква представа коя ще е основната мишена.
Бягството на Крис бе неизбежно.
И когато го извърши, го стори с характерна крайност.
Глава първа: РАЖДАНЕ
"Чувството ни за свобода не бива да бъде отричано.
Асоциира се в нашите умове с едно бягство
от потискането, закона и досадните задължения.
Абсолютната свобода,
където пътят винаги е водел на запад."
Трябва ми ново име.
Александър Супертрамп Юли 1990
Към края на юни
Емъри пратиха на нашите последните оценки на Крис.
Почти изцяло шестици.
6 по Расова сеграгация в Южна Африка.
6- по Съвременни африкански политици и хранителната криза в Африка.
И тъй нататък. Бива си го брат ми.
После до края на юли не бяхме чули нищо за него
и родителите ни станаха неспокойни.
Крис никога не е имал телефон,
така че решиха да отидат до Атланта и да го изненадат.
Когато пристигнаха в апартамента му, имаше табелка "Дава се под наем"
и мениджърът каза, че Крис напуснал в края на май.
Да, тръгна си преди два месеца.
Когато се прибраха,
трябваше да им дам върнатите писма
от Крис.
Той беше уредил в пощата да ги задържат до първи август,
та да си спечели малко време.
Знаеше ли за това?
Нищо не ми е казвал.
Разбирах го. Прекарал бе 4 години,
изъплнявайки досадния абсурд на дипломирането,
а сега беше освободен от един свят на ограничение,
лъжлива сигурност, родители и материална зависимост -
нещата, които отделяха Крис от истинската му същност.
Северна Калифорния Август 1990
Здрасти, човече. Влизай. - О'кей, мерси.
Едва те видяхме с тази твоя шапка.
Леко с вратата. Ето, скачай.
Това е Рейни.
Здравей, Рейни. - Аз съм Рейни.
Аз съм Джен. - Здрасти. Аз съм Алекс.
Алекс шапкарчето.
Ти го каза.
Значи си кожен.
Кожен?
Да, кожен скитник. Така викат на тръгналите пеш.
Ние сме гумени скитници, технически.
Заради караваната.
Може и без побутване. - Стига.
Алекс също е можел да бъде "гумен", но си е изгорил парите.
И защо си го направил?
Не са ми нужни пари. Правят хората предпазливи.
Хайде, Алекс. Човек трябва да е поне малко предпазлив.
Книгата ти е хубава,
но не можеш вечно да разчиташ на листа и плодчета.
Не знам дали човек трябва да разчита на повече.
Къде са майка ти и баща ти?
Живят си лъжите някъде.
Изглеждаш ми обичан. Признай си.
Честно ли?
Знаеш за какво говоря.
Парафразирам Торо:
"Наместо любов, пари, вяра,
слава и честност,
дайте ми истина."
Откакто се помним с Крис,
в дома ни винаги е имало разправии.
Насилие, което бяхме принудени да търпим.
Беше като театър.
Ние бяхме хем съдии, хем виновници.
Татко беше обещаващият гений,
който НАСА подкрепяше в дизайнерството на радари -
нашият отговор спрямо руския Спутник.
Скоро с мама почнаха фирма за консултации,
комбинирайки нейната изобретателност
с неговите знания.
Докато компанията достигна първия си милион,
кариерата и парите като че ли окуражаваха слепотата им.
Помня първата семейна среща,
в която ни споделиха плана си за развод.
Искаха да решим кой при кого да живее.
Изплакахме си очите.
Разводът така и не стана реалност,
но битките им и тези срещи така и не спряха.
Не мина много време преди да ни писне.
Казахме им: "Направете го.
Разведете се."
Сега ако те запаля, ще си имам и вечеря и огнище.
Къде отива Джен?
Ами, приятелю,
не са съвсем наред нещата.
Усърдно човече си, а?
Само малко.
Чудно как някои неща се случват в специфични моменти.
Обичам тази жена вече дълги години.
Но тя си има собствена история, нали разбираш.
Не говорим много за това,
но когато попадахме на теб,
същото това нещо -
тя започна да отваря дума за него. Нали се сещаш?
Така мисля. - Какво по-точно?
Някои хора смятат, че не заслужават любов.
Затварят се тихичко,
опитвайки се да се справят с миналото си.
Исусе, каква проницателност.
Не си Исус, нали? - Кой го казва.
Би ли поплувал и поговорил с нея?
Не, имам страх от водата.
Винаги съм го имал.
Нещо, от което трябва да се избавя. Така че ще го направя,
ако занесеш дървата.
Добре тогава. - Навитак?
Считай го за сторено. - Хубаво.
"Морски дарове са острите целувки на вълните
и, понякога, шансът да се почувстваш силен.
Не знам много за морето,
но знам, че така седят нещата.
И знам колко важно е в живота
не винаги да си силен, а да се чувстваш такъв,
поне веднъж да се самооцениш,
поне веднъж да си попаднал в древни условия,
посрещайки глухата и сляпа каменна плоча сам-самичък
с нищо освен ръцете и ума си."
Ето я и вълната!
Замръзвам, Рейни!
Прегърни ме.
Военните са изоставили тази база
и всичко, което е останало, е тази бетонна основа - Плочата.
Ще ти хареса. - Определено.
Ако си все още на пътя.
Колеги-пътешественици,
живеейки под слънцето. Няма друго като това.
Добре звучи.
Ще ти направя чудна шапка, ако дойдеш.
Обещаваш ли? - Кълна се.
Спри. Чакай.
Нека загасим.
БЛАГОДАРЯ ВИ, ДЖЕН И РЕЙНИ
Напомни ми на... - Знам.
Глава втора: УЗРЯВАНЕ
Не може да знаеш в какво да вярваш и колко.
Издига се,
изгаряйки черните дупки в тъмни спомени.
Издига се,
превръщайки грешките в злато.
Наистина си много добра. Ти си
100 пъти по-добра от всяка ябълка, която съм ял.
Не съм Супермен, а Супертрамп.
Ти пък си Суперябълка.
Толкова си вкусна и натурална.
Ти си очната ми ябълка.
Такъв е пасажът на времето - твърде бърз
и погълван от знаци. Ето, виж!
Издига се,
намирайки посоката ми.
Издига се,
захвърляйки всичко...
В началото на септември се получи обаждане от полицията,
уведомявайки, че Крис е изоставил колата си.
Била идентифицирана от Аризонския магистрален патрул.
Търсачи на редки цветя в пустинята попаднали на нея.
По нищо не личало, че Крис би се върнал в нея.
Нямало и признаци на борба.
Смятаха, че Крис е решил да я изостави,
а не му е била отнета.
Началното успокоение на мама и татко сега се превърна
в мисълта, че Крис се опитва да не бъде намерен.
Вълшебният автобус - трета седмица
Силен.
Способен си на всичко. Можеш да си навсякъде.
Властта е илюзия. Тя е тук.
Можеш да си тук.
Аз и ти.
Едно, две. Не, не.
Две,
три...
Югоизточна Дакота, 10 септември 1990 19 месеца преди автобуса
Твърде бърз си, не обираш всичко.
Точно така, правя линия. Малко по-права.
Само малко по-права. Сега си комбайнер.
Виж каква гледка!
Гледай само в пшеницата. Бъди сигурен, че я подрязваш добре.
Може да поглеждаш оттук колко излиза.
Как се чувстваш? - Страхотно.
Добре, стой си така. Бог да те благослови.
Изкарай си кинтите, приятел. Ще се видим след малко.
Добре.
Къде отиваш, Уейн?
Знаеш, че те обичам, Кевин. Бъзикам се. Стига.
Шегувах се. - Гледай си работата, Уейн!
Защо се сопна така? - Не знам.
От един отбор сме. Всички сме от един отбор.
Писна ми от бъзици. - От един отбор сме, Кевин.
Ако искам секс, ще си го получа.
Доста сериозно го прие. - Нека просто играем.
Може ли да играем? - Хайде.
$2, $4, $6, давайте всички пари.
Искам да видя как всички се разоряват.
Искаш ли да играеш? - Не.
Колко имаш за тази седмица, Кевин? - 260.
На 260 сме.
Ще останем на 260, това ни е номерът.
Имаме близо 10 тона.
Имаме 10 тона, от които да се отървем.
Може да го свършим след обяд преди всичко друго.
Как ти се струва?
Харесва ми.
Не мисля, че може да го направи.
Има ли библиотека или книжарница наоколо,
понеже ми трябва нещо относно ловуването?
За лов на животни, приготвяне на месото,
пушене или каквото и да е,
говори с Кевин. Той е твоят човек.
Открит човек. А теб какво те интересуват такива работи?
Заминавам за Аляска.
Аляска, Аляска? Или градът Аляска?
Защото в Аляска имат магазини.
В града Аляска, а не в Аляска. В град Аляска имат магазини.
Не, човече. Аляска, Аляска.
Ще бъда там, точно там, мамка му.
Съвсем сам.
Без часовник, карта, без нищо. Нищо.
Просто да бъда там.
Нали знаеш, огромни планини, реки, небе, дивеч.
Просто да отида там, разбираш ли? Сред дивата природа.
В дивата природа. - Истински дивата.
Да. - Просто...
И какво правим там?
Сред дивото си и какво правиш?
Просто го изживяваш, човече.
Просто си там, в този специален момент, точно на това място.
Като се върна може да напиша книга.
Защо не?
Нали знаеш, за бягството от болното общество.
Общество! - Общество!
Обществото, човече! - Обществото!
Обществото! Обществото! - Обществото!
Обществото, разбираш ли? Обществото!
Защото... Знаеш ли какво не разбирам?
Не разбирам защо абсолютно всеки
е толкова лош към всеки друг толкова често.
Няма смисъл в това. Справедливост. Контрол.
Просто... - За кои "хора" говорим?
Сещаш се, родители, лицемери,
политици и всякакви нещастници.
Това е грешка.
Грешно е да навлизаш толкова надълбоко в тези неща.
Адски млад човек си, Алекс.
Заклевам се.
Младо момче си! Не може да бълваш огън и жупел така.
Просто трябва да... - Какви ги говориш, Уейн?
Какво? - В смисъл...
Разправям му за огън и жупел.
Говорим си за огън и жупел.
Ти пък какви съвети можеш да даваш?
Аз ли?
Да. - И аз се радвам да те видя.
Казвам се Щастливко. - Щастливко!
А Щастливко дава съвети.
Моля те, Алекс. - Съжалявам.
Понякога Щастливко... Щастливко понякога е щастлив.
Но знаеш ли кога е най-щастлив?
Не винаги е щастлив. - Кога е щастлив?
Ще ми кажеш ли? Хайде, давай.
Ще ти кажа аз.
А сега... - Седни преди да си се пребил.
Едно нещо трябва помниш -
случилото се в края на 40-те в Розуел.
Когато проверка на сметките разкри,
че Крис си е дал спестяванията за благотворителност,
мама и татко станаха, както татко казва, "мобилизирани".
Наеха частен следовател и обявиха национално издирване,
решени да го намерят.
Реших, че си прекарва времето някъде далеч от закона.
Това са безплатните неща от сателитната телевизия.
Ти го каза.
Ще ти трябват някои работи. Какво оръжие имаш?
Ще взема 22-ка, мисля. 22-калиброва пушка.
Добре тогава.
Когато всичко е готово, времето е от най-голямо значение.
Първото нещо е да се погрижиш
месото да е съвсем чисто.
Но нямаш много време. Час или два.
Зависи от времето. Особено ако е топло...
Трябва да се погрижиш да не накацат мухи.
Започнат ли да трупат ларви и личинки,
вече е твърде късно.
Спипахте ме.
Предупредих Уейн за черните кутии.
Г-н Уестърбърк, Скот Баркър, ФБР. Мисля, че знаете защо сме тук.
Интересно облекло. - Да.
Би ли ми вдигнал ципа? Мерси.
Хайде. - Съжалявам, момчета.
Ще затворим за известно време.
Алекс, можеш да се върнеш винаги, когато поискаш.
Заплатите ви са у Гил. Няма да се бавя много.
Запомни, Алекс. Никаква Аляска до пролетта. И тръгни на юг.
Когато Крис завърши гимназия,
си взе втора употреба Датсън и обикаляше страната.
Нямаше го почти цяло лято.
Щом разбрах, че си е дошъл, веднага скочих да говоря с него.
В Калифорния се видял със стари семейни приятели.
Открил, че това как нашите се влюбили и оженили,
били лъжи, маскиращи грозната истина.
Когато се запознали, татко бил вече женен.
И дори след като Крис се родил,
татко имал друг син от другата си съпруга Марша,
за която бил все още женен.
Този факт ни превърна в извънбрачни деца.
Надменността на татко го направила несъзнаващ причинената болка,
а мама, в срама и унижението си,
му станала съучастник в лъжата.
Чупливостта на кристала не е слабост, а елегантност.
Родителите ни разбрали, че трябва да се грижат за твърде тънък кристал,
който лесно можел да бъде разбит на парчета.
Що се отнася до брат ми, те не разбрали,
че тяхната лъжа
му донесе мъка, способна да ги убие.
Лъжливият им брак и отхвърленият друг син
за Крис бяха унищожителни.
Почувства целия си живот като река,
рязко променила посоките на течението си.
Тези открития се загнездиха в чувството за самоличност на Крис.
Направиха детството му да изглежда като измислица.
Крис така и не им каза, че знае,
а накара и мен да мълча.
Не мога да си позволя четири. Кой ще плати за четвъртия?
Браян не може да си позволи четири. Има ли значение?
Мога ли да ви помогна?
Да. Ако се спускам по реката,
кое е най-доброто място за това?
Чакай малко.
Имаш ли опит?
Не особено. - А разрешително?
Разрешително за какво?
Не може да се спускаш без разрешително.
Ако искаш, можеш да го направиш тук, да понатрупаш опит
и ще те запиша на опашката.
Не, имам клиент. Ще го измислим.
Има опашка за спускане по реката?
Точно така.
Ще бъде... - Колко трябва да чакам?
Да, чакай малко.
Идеята е да сме аз и ти
или аз, ти и тя.
Следващата свободна дата е 17-ти май 2003.
Добре, готово. Тримата значи.
12 години?
Моля? - 12 години?
За спускане по реката.
Ще ти звънна после.
Или това
или да се запишеш за спускането с лицензиран водач.
Може да има отказали се,
но ще ти струва към $2,000.
Благодаря ви.
Каската, човече!
Аз съм Супертрамп!
"Ако приемем, че човешкият живот може да се води спрямо причина,
то възможността за истински живот, е разрушена."
Ехо!
Здравейте!
Ела при нас.
Имаме хот-дог.
Аз съм Медс. - Мес?
Медс. Здасти. - Медс.
Алекс. - Здрасти, Алекс.
Аз съм Соня.
Хей, Алекс.
Ние сме от Копенхаген, а ти - от бързейте.
Така е.
Ти си луд! Ти си луд, човече. - Боже!
Соня, пази се от него. Той е луд.
Ще ти направя хот дог. Ей сега.
Обожовам това, а ти?
Това е чиста природа.
И накъде си тръгнал?
Не съм решил все още. - Наистина?
На нас много ни харесва тук. И е хубаво, че те срещнахме.
Много хубаво.
Ние бяхме в Лос Анджелис, а после в Лас Вегас.
В Лас Вегас е хубаво. Вселената е хубава.
Много хубава. - Нали разбираш?
Да. - Цялата вселена.
Градът има предвид. Английският й не е много добър.
Не ми пука, че е глуповата, много си я обичам.
Знаеш ли, че оттук можеш да отидеш чак до Мексико.
Така ли? - Да.
С кануто
надолу до язовира Хувър
и оттам по реката надолу до Мексико!
Сериозно? - Да.
Хайде!
Понякога е малко бавна.
Ето картата. - Но си я харесвам.
Ето. Язовирът Хувър. - О'кей.
Около 330 километра.
Мили? - Милите са около 200.
200 мили. - Да, човече.
Чудя се дали мога да се спусна
чак до Калифорнийския залив.
Да, да, можеш. Ще дойда с теб.
Идвам с теб. Ще оставим Соня тук, а после тръгваме с кануто.
Не, не. Слизаме до Мексико,
защото в сърцето на всеки мъж, се крие мексиканска любов.
Човече...
Трябва да вървя, много съжалявам.
Какво става? - Защо?
Речния патрул... Не трябва да съм тук.
Трябва да имаш разрешително,
а аз не си взех.
Ако видите някой от рейнджърите,
не сте ме виждали, нали?
Да.
Много съжалявам. Искаше ми се да остана.
Пази се, човече.
Ти също, Медс. - Беше ми приятно.
Чао, Алекс. - Искаше ми се да остана...
Кажи "здравей" на Мексико от мен!
Чао, Алекс!
След два месеца е Коледа,
а последните новини бяха относно намерената кола.
Когато се събудих преди няколко дни, за пръв път се притесних,
че не само нашите не са се чували с Крис.
Скъпа?
Аз съм. Съжалявам. Аз съм виновен.
Дай ми още един шанс.
Моля те... Направи го заради мен.
Хайде. Трябва да поставя нова монета,
а нямам други.
Не ми затваряй, моля те.
Ето ви монета.
Благодаря.
Изпадна ми монета от небето,
така че ето ме пак.
Вече имам монета, нека... Не, не, не.
Чудех се защо не опитва да се обади в случай, че аз му вдигна.
Спокойно може да затвори, ако не съм аз.
Защо не изпрати писмо, чрез приятел например?
Малко ме боли,
но си казах, че всичко е наред.
Знаеше, че го обичам и дори да съм в неведение, ще го подкрепя.
Помагам си с мисълта, че го прави
не просто заради недоволството и гнева си.
Крис винаги е бил воден от нещо, винаги авантюрист.
Когато бил на 4,
веднъж се скитал на 6 преки от вкъщи в 3 през нощта.
Намерили го в кухнята на съседите
на един стол, търсейки бонбони.
Каквото и да търси сега, надявам се да си заслужава.
Скъпи Уейн,
трудно ми е да си представя човек като теб в клетка.
Скитничеството стана твъде лесно с парите, които ми пращаш.
По-вълнуващо беше, когато бях безпаричен.
Реших да поживея известно време така.
Не мога да подмина тази свобода, тази красота...
Кортез, 2 декември 1990
Живял сте в пещера 36 дни? - Да, сър.
А как въобще се озовахте в Мексико?
Спуснах се по язовира Морелос.
Реката пресъхвва доста бързо там, нали?
Превръща се в лабиринт от канали.
Носех кануто със себе си, а после пътувах на стоп до Голфо.
След няколко седмици силна буря ми отнесе кануто.
Върнах се на север и ето ме тук.
Не може да преминаваш границата без лична карта.
Разбрахме ли се? - Да, сър.
Изядох достатъчно пясък, че да се върна в града.
Добре, стой така. Ей сега идвам.
Някои може да питат, "Защо сега? Защо не изчакаме?"
Отговорът е ясен. Светът не може повече да чака.