Веднъж един философ се запитал...
дали сме хора, защото гледаме звездите
или гледаме звездите, защото сме хора.
Безсмислено нали.
По-интересният въпрос е дали звездите ни гледат.
Но стига с това.
Нашата история започва тук преди 150 години
в Кралската академия на науките, в Лондон, Англия.
Когато пристигна едно писмо с много странен въпрос за звездите.
Изпрати го едно момче, живеещо на село.
И ученият прочел писмото си помисли, че може би е шега.
Но той надлежно написа отговор,
обяснявайки любезно, че зададеният въпрос е лишен от смисъл.
И изпрати писмото обратно в селото, наречено Стената,
кръстено така на една стена, намираща се наблизо.
Зад тази стена според местното предание
се пазела необикновена тайна.
Моят свещен дълг е да пазя портите към другия свят,
а ти ме молиш да те пусна там?
Да, тъй като зад стената има поле.
Вие виждате ли там друг свят?
Не. Виждате поле. А нещо, което да не е създадено от човешка ръка?
Не. И знаете ли защо? Това е обикновено поле.
Тази стена стои тук от стотици години.
И от стотици години тази порта се охранява денонощно.
Но само още една дума
и ще отговаряш пред съвета на старейшините.
Това звучи доста категорично. Ще трябва да си вървя у дома.
Правилно. Лека нощ, Дънстън. Поздрави баща си.
Спри!
Нямам време за губене с теб.
Ела и застани на сергията. Ще отскоча до кръчмата.
Хареса ли си нещо?
Всичко.
Имах предвид
тези сините. Колко струват?
Могат да приемат цвета на косата ти
или да бъдат единствения ти спомен до три годишна възраст.
Мога да проверя, ако искаш.
Но не те съветвам да си купуваш камбанки.
По-добре купи това цвете. Кокиче.
Носи късмет.
А колко струва то? - Това струва една целувка.
Тя отиде ли?
Ела с мен.
Аз съм принцеса. С измама ме превърнаха в робиня.
Ще ме освободиш ли?
Веригата е омагьосана. Ще се освободя, когато тя умре.
Съжалявам. - Щом не мога да те освободя,
какво искаш от мен?
След като ученият сбъркал,
стената успешно продължила да пази
и крие вълшебното кралство Стормхолд.
Младият мъж се върнал още същата нощ у дома си в Англия
с надеждата, че приключението скоро ще бъде забравено.
Но след девет месеца
той получил неочакван подарък.
Това бе оставено пред стената за вас. Пише, че името му е Тристан.
ЗВЕЗДЕН ПРАХ
Тристан, не забравяй цветята. - Да, татко, взел съм ги. Благодаря.
Изминаха осемнадесет години и бебето Тристан порасна,
в неведение за необикновеното си наследство.
Не е важно как детето стана момче.
Тази история е за това как Тристан Торн стана мъж.
И за всички приключения, които му се случиха.
Но за да се стигне дотам,
той трябваше да спечели сърцето на своята истинска любима.
Това е той.
Хъмфри? - Не, аз съм Тристан.
Да не съм забравила нещо в магазина? - Не, просто реших, че...
Тристан Торн. Денем - продавач, нощем наднича през прозорците.
Хайде да те видим сега.
Хъмфри, това не е нужно. Бъди любезен с бедното момче.
Това за Виктория ли беше?
И в училище не те биваше във фехтовката, Тристан.
Не си спомням някога да си бил добър в нещо.
Хъмфри, стига.
Добре ли си? - Да, напълно.
Ще хапнеш ли? - Не, закъснявам.
Всичко наред ли е? - Да, защо?
Не зная. Как мина снощи?
Много добре.
Здравей, Тристан.
Виктория. - Половин килограм захар, моля.
Да. - Пакет брашно и дузина яйца.
Прощавай за вчера, Хъмфри беше груб.
Трябват ми също картофи и малко шоколад.
Може ли да се видим довечера?
Не, но можеш да ме изпратиш.
Сега?
Татко, изгубих работата си.
Татко, изгубих работата си, прости ми.
Татко... - Изгубил си работата си?
Чух те.
Татко, прости ми.
Може би г-н Мъндей е прав, че се самозаблуждавам.
Не съм достоен за Виктория. - Нима го е казал? Това е глупост.
Наистина ли искаш да знаеш как мина снощи?
Зле.
Само си губя времето, не съм като Хъмфри.
Тристан, тези на които завиждах докато бях малък,
сега живеят съвсем обикновен живот.
А ти не приличаш на никого. Смятам, че това е най-доброто.
Тристан, нали ти казах.. - Да, да не идвам.
Донесох ти нещо. Изненада. Почакай.
Рожденият ми ден е чак след седмица.
Никога не съм пила шампанско. - Аз също.
Боже, прекрасно е.
А как един продавач може да си го позволи?
Вече не съм продавач. - Съжалявам. Какво ще правиш сега?
Имам предвид, че не съм продавач, а само работех в магазин.
А сега съм свободен да живея живота си, както желая.
Сигурно е струвало всичките ти спестявания.
Е и? Ще спечеля пак. Нямам намерение да прекарам целия си живот тук.
Светът е голям. Ще натрупам състояние.
Звучиш като Хъмфри. Той обожава да пътешества.
Знаеш ли, че сега заминава за Ипсуич да ми купи пръстен?
Ипсуич? Аз говоря за Лондон или Париж.
Пръстен? Защо... Какъв пръстен?
Каза, че ще ми предложи на рождения ми ден.
Ще ти предложи...
Ти ще се съгласиш ли? - Не мога да му откажа.
Та той отива чак в Ипсуич. - Чак в Ипсуич?
Ако мога да те спечеля, бих прекосил океаните.
Или континентите.
Наистина ли? - Да.
Заради теб бих тръгнал за златните мини в Сан Франциско
и бих донесъл толкова злато, колкото тежиш.
Наистина.
Бих заминал за Африка, за да ти донеса най-големия диамант.
Бих отишъл на Северния полюс да ти донеса главата на бяла мечка.
Глава на бяла мечка?
Забавен си, Тристан.
Но за съжаление, аз и ти
не можем...
Късно е, трябва да си вървя.
Почакай, нека си изпием шампанското. - Добре.
Ако Тристан знаеше колко внимателно звездите наблюдават земята,
той би потръпнал от мисълта колко очи виждат унижението му.
Но за негов късмет, почти всички звезди в този миг
сега гледаха от другата страна на стената,
където кралят на Стормхолд лежеше на смъртния си одър.
По едно изумително съвпадение, последното дело на краля
промени хода на съдбата на Тристан.
Завинаги.
Къде е Секундус?
Идва насам, татко. - Тогава ще почакаме.
Съжалявам, че закъснях, татко. Дойдох възможно най-бързо.
Септимус.
Примус.
Терциус.
Така...
На въпроса кой ще ме наследи...
От седмината ми сина останахте само вие четиримата.
Това е сериозно отстъпление от традициите. Аз имах дванадесет братя.
И ги убихте всичките заради трона, докато баща ви береше душа.
Знаем, татко, че сте силен и смел.
И хитър. Преди всичко хитър.
Секундус. - Да, татко.
Погледни през прозореца и ми кажи какво виждаш.
Виждам кралството, татко.
Целия Стормхолд. - И?
Моето кралство? - Може би. Погледни нагоре.
Секундус. - Секстус.
Квартус. Квинтус.
Живи ли сте?
Спрели сме тук, докато не бъде коронован нов крал.
Бях толкова близко. - Колко жалко, че загуби.
Нали не се сърдиш заради онова убийство. Беше преди десет години.
Да, ти извлече голяма полза от смъртта ми, Секундус.
Сега си крал на цял Стормхолд.
Извинявай, не си крал, ти си мъртвец.
Уна?
- Не, татко, това съм аз.
Синът ти Терциус.
А къде е сестра ви Уна?
Съжалявам, татко, от години никой не я е виждал.
Септимус. - Какво?
Традицията повелява тронът да се предава по мъжка линия.
Точно така, татко.
Защо да убивам сестра си щом тези кретени са живи?
Вярно.
Затова ще разрешим възникналото положение
по нетрадиционен начин.
Само този, в чиито жили тече кралска кръв ще върне цвета на рубина.
Който от вас го направи, той ще бъде крал на Стормхолд.
Тристан, падаща звезда.
Прекрасно е.
По-прекрасно ли е от пръстена от Ипсуич?
Виктория, за да те спечеля,
ще мина зад стената и ще ти донеса звездата.
Не можеш да минеш зад стената.
Никой не може. Говориш глупости. - Съвсем не.
За теб бих направил всичко.
Ще имам собствена звезда.
Какво пък, разбрахме се.
Имаш точно една седмица или ще се омъжа за Хъмфри.
Мормо, Емпуза, събудете се. Веднага.
Какво има? - Една звезда падна.
Къде са вавилонските свещи? - Ти използва последната, Ламя.
Преди двеста години, не помниш ли? - Може би ще успеем да намерим друга?
Май умът ти се е съсухрил като лицето ти, Емпуза.
Говориш сякаш се намират лесно.
Зная, сестро... - Ако тръгнем да търсим свещ,
някой може в това време да намери нашата звезда.
Глупачка. Не бива да губим и миг. Ще се наложи да я търсим сами.
Мормо, ще ни трябва информация.
Ако предсказанията са верни, звездата се намира на 150 километра от нас.
Чакали сме 400 години. Какво са още няколко дни.
Коя от нас ще тръгне да я търси, ще я намери и ще я донесе тук?
Падна ми се бъбрек. - На мен - черен дроб.
А на мен сърцето.
Ще ти е нужно това, което остана от предишната звезда.
Не е много.
Скоро ще има достатъчно за всички ни.
Дънстън Торн. Пак ли?
Всъщност, аз съм Тристан. - Много приличаш на баща си.
Доколкото разбирам, смяташ да преминеш отвъд стената?
Забрави и си върви. - Кой още е опитвал?
Никой. Никой не е минавал отвъд. И ти го знаеш.
Всички го знаят.
Да, разбира се, зная.
Никой.
Тогава май е най-добре да си вървя.
Лека нощ.
Лека нощ, Тристан. - Лека нощ.
Поздрави баща си.
Изчезвай от тук.
Чух те, че влизаш. Ударил ли си се?
Не, всичко е наред. - Пак ли Хъмфри?
Не, всъщност беше пазачът.
Пазачът на стената. - Тристан, та той е на 97 години.
И има достатъчно време да се упражнява, нали?
Може ли да попитам защо се опита да минеш зад стената?
И аз бих могъл да те попитам същото.
И аз имам майка?
Тя дори може да е жива.
Надявам се и силно го желая.
Верижката, която си прерязал? Както ми разказа.
И стъкленото цвете, което ти е продала.
Каза, че ще ми донесе късмет. - Благодаря.
Беше в кошницата при теб. Не съм го отварял.
То е за теб.
Скъпи мой Тристан.
Помни, че винаги съм искала за теб сам добро.
Ако моята господарка ми бе позволила, бих те оставила при себе си.
Най-съкровеното ми желание е да се срещнем някога.
Най-бързият начин да дойдеш е като запалиш свещта.
За да стане това, мисли само за мен.
Аз ще мисля за теб всеки ден. Винаги.
Твоята майка.
Имаш ли кибрит?
Мамо? Мамо, извини ме, добре ли си?
Не, не съм добре. Не съм ти майка. Пусни ме.
Не сте моята майка? - Нима приличам на майка ти?
Не, извинете ме.
Трябва ли ви помощ? - По-добре ме остави на мира.
Добре.
Боже, там пишеше: "Запали свещта и мисли за мен".
За майка си ли мислех? Не, за Виктория и звездата...
Извинете, може да ви се стори странно,
но виждали ли сте някъде тук паднала звезда?
Шегаджия. - Не, вижте, тук има кратер,
трябва да е паднала тук. - Да, падна тук.
Ако искаш да знаеш подробностите,
отнякъде се появи този дяволски камък и я събори,
макар че тя не закачаше никого и не пречеше никому.
Тя падна ето там.
А тук върху нея се стовари един летящ глупак.
Вие сте звездата? Наистина ли сте звездата?
Извинете, нямах представа, че...
Позволете да ви поднеса предварително извиненията си.
Извинения за какво? - За това.
Ако не греша, ще трябва да дойдете с мен.
Вие ще бъдете подарък за Виктория, моята любима.
Естествено.
Няма по-романтичен подарък от отвлечена, ранена девойка.
Никъде няма да ходя с теб.
Побързай, време е да тръгваш, Примус.
Трябва да откриеш рубина преди братята си.
Искам да те видя как се възкачваш на трона.
Първият добър крал.
Така Стормхолд ще стане по-добро място за живеене.
Нима? Това е очарователно.
Не мислиш ли, Терциус? - Наистина.
Принц Септимус, Терциус.
Щом сте тук, не желаете ли да се присъедините към тоста ми?
Чудесна идея. - За новия крал на Стормхолд.
Който и от вас да бъде той.
За новия крал на Стормхолд!
Вече си представи, че си крал?
Ти уби епископа. - Не, Примус, мисля, че ти го уби.
Като пи от грешната чаша.
Като се оправиш от угризенията на съвестта, върни се в покоите си.
Остави търсенето на камъка на мен.
Как сме живели по този начин всичките тези години?
Докато ме няма, оправете всичко, за да подхожда на кралици.
Когато се върна с наградата,
отново ще станем млади.
Не се притеснявайте, сестри мои.
Няма да се проваля.
Никога ли не спиш? - Никога през нощта.
Звездите нощем имат доста работа.
Излизат на небето, сияят и други подобни неща.
Но ти вече не си на небето. А и едва дали скоро ще бъдеш.
Сияенето се отменя за неопределено време.
През деня няма да успееш да поспиш,
освен ако не си се научила да спиш докато вървиш.
Нима дебелата ти глава не проумя, че няма да тръгна никъде с теб.
Добре. Стой си в кратера. Търпението ми се изчерпа.
Щях да те покажа на Виктория и да те върна на небето,
но ти явно предпочиташ да си останеш тук.
Как възнамеряваше да ме върнеш на небето?
Най-бързо може да стане с помощта на свещта.
Имаш вавилонска свещ? - Да, бълбукаща свещ.
Вавилонска свещ. - Това казах.
Ти каза бълбукаща. - Мислех да ти дам остатъка.
Той едва ще стигне за веднъж.
Бъди благодарна, че не го използвах сега, за да стигнем до стената.
Можеш ли да се върнеш по друг начин?
Добре. Помогни ми да стана.
Трябва да побързаме, за да те покажа на Виктория до края на седмицата.
Не предизвиквай късмета си.
Да, майко.
Ще ти дам един флорин за него, момче.
Той е твърде малък за тегли впряг.
Прав си.
Така е много по-добре.
Кой идва? Какво искате от мен? Аз съм бедна цветарка.
Млъкни. Зная коя си.
И се заклевам в тайнството на ордена, към който принадлежим и двете,
че днес няма да ти навредя.
Ще споделя трапезата ти.
Човек трябва да е предпазлив. Сядай. Сега ще ни сервират.
Още нещо? - Не.
Какво предпочиташ? Глава или крака?
Глава.
Кажи, страннице, накъде си се запътила в този хубав ден?
Търся една паднала звезда. Трябва да е някъде наблизо.
И когато я намеря, ще извадя нож и ще изтръгна сърцето й докато още е жива.
Тогава красотата и младостта ще се завърнат при мен.
Паднала звезда? Отдавна не съм чувала такива хубави новини.
Не бих отказала да се подмладя с няколко години.
И къде по-точно...
Трева лимбус.
Осмелила си се да изтръгнеш признание от мен като си ми дала трева лимбус?
Дори не си представяш колко много сбърка, Блатнице Сал.
Откъде знаеш... - Коя съм аз?
Погледни внимателно.
Няма да открадна звездата, ваше мрачно величество.
Кълна се. - Търси я колкото искаш.
Няма да можеш да видиш звездата, да я докоснеш или да я чуеш.
Няма да я познаеш дори да се изправи пред теб.
Моли се да не се срещаме повече, Блатнице Сал.
Кажи ми честно, смяташ, че вървим в правилна посока понеже, цитирам:
"Знам, че е така"? - Да, макар и да не знам защо.
Може би любовта към Виктория ме води. - Я стига.
Ивон, независимо дали ти харесва... - Ивейн, казвам се Ивейн.
Колко пъти да ти повтарям?
Не може ли да вървиш по-бавно? - Да.
Вървим на север, тъй като стената е на север.
Ако погледнеш небето, ще видиш...
Вечерницата. Но къде... - Колко интересно.
Остави ме на мира. - Аз наистина...
Почакай, та това си ти. Наистина.
Какво правиш? - А ти какво си мислиш?
Почивам си. - Нали се разбрахме,
че ще спрем като стигнем до следващото село.
Стига, Тристан. Вече е пладне.
Никога не съм си лягала толкова късно. Умолявам те, позволи ми да поспя.
Добре, поспи тогава, а аз ще потърся нещо за ядене.
Какво правиш? - Вземам мерки да не избягаш.
Ваше височество.
Гадателят, както заповядахте.
Ти каза на юг, нали?
И ето ни на юг.
Но камъкът го няма.
А нататък ще трябва да плуваме ли?
Сир, предадох ви само какво ми показаха руните.
Не мога да сторя нищо повече. - Питай ги отново.
Почакай.
Преди да попиташ за камъка,
имам още един въпрос.
Аз седмият син ли съм?
Да. - Друг въпрос.
Любимият ми цвят синият ли е?
Да. - Успявали ли са молбите и воплите
да ме убедят да пощадя някой предател?
Какво означава това?
Значи, не. - Добре.
Хвърли ги още веднъж. Този път по-нависоко.
За брат ми ли работиш?
И така...
дали да продължим на запад?
Тристан?
Кой е там?
Тристан, ти ли си?
Това не е смешно.
Внимавай колко магии използваш, сестро. Ще си проличи.
Един козел и малко вълшебство не са разточителство.
Използването на пръстена оставя следи. Викай ни само при крайна нужда.
Използвай своите руни и сама ще намериш звездата.
Използвах ги и според тях тя трябва да е тук.
А сега показват само объркани неща.
Трябва да останеш там, сестро. Тя сама ще дойде при теб.
Но те предупреждаваме, Ламя, бъди внимателна с нея,
страданията са я измъчили. Тя едва свети.
Изчакай докато сърцето й засвети силно и чак тогава го изтръгни.
Ивейн!
Идиот.
Скоро ще станете хора.
Ти ще бъдеш съдържателят, аз ще съм жена ти, а ти ще си нашата дъщеря.
Сега пригответе всичко. Скоро ще пристигнат специални гости.
Той така и не ми даде свещта, която ми обеща.
Не искам да повярвам, че само той в Стормхолд може да ми помогне.
Само повтаря Виктория това, Виктория онова.
Тристан.
Пази нашата сестра, Тристан.
Ивейн е в голяма опасност.
Еднорогът отиде да й помогне. Но сега ще попаднат в капан.
Нито една звезда не е в безопасност в Стормхолд.
Последната, която падна преди 400 години,
която бе заловена от същите вещици, които сега търсят Ивейн.
Те я измамили.
А когато сърцето й засияло отново,
те го изтръгнали от гърдите й.
Не губи време. Наближава карета.
Ти трябва да се качиш на нея на всяка цена.
Тичай.
Нима Септимус праща момче
да върши мъжката работа. - Моля ви, не познавам Септимус.
Погледнете, не съм въоръжен.
Моля ви, вземете ме с вас. - Боя се, че това е невъзможно.
Тръгнал съм да търся ценна вещ.
Тогава имате още една причина да ме вземете. Ще ви бъда полезен.
Може би провидението ме праща при вас, както прати вас при мен.
Качвай се. - Благодаря.
Боже, влезте, цялата сте мокра от дъжда.
Имаме храна, напитки, топло легло и гореща вода да се изкъпете.
Как предпочитате ваната - хладка, топла или вряла?
Не зная. - Тогава нека избера вместо вас.
Ще кажа на съпруга ми да прибере коня ви в обора.
Били.
Свалете по-бързо тези мокри дрехи.
По-добре ли се чувствате? - Много по-добре, благодаря ви.
Топлата вода ми подейства много добре.
Лечебните сили на топлата вана. Как е кракът ви, по-добре ли е?
Удивително.
Минал ви е. Радвам се, че се чувствате по-добре.
Струва ми се, че сте по-щастлива. - Да, чувствам се по-щастлива.
И по-спокойна.
Прекрасно.
Това е най-доброто, за да се стопли сърцето ви.
Знаете ли, аз съм съпруга на обикновен кръчмар,
но хората казват, че ръцете ми са целебни.
С удоволствие ще ви направя масаж.
Какво е масаж? - Никога ли не са...
Лекият масаж ще ви помогне да заспите дълбоко.
Имам проблеми да спя нощем. - Легнете тогава на леглото.
Сега затворете очи. Ще почувствате облекчение.
Може би трябва да тръгнем към следващата страноприемница.
Щом руните ви казват, че камъкът е наблизо.
Ще опитам още веднъж.
Почивайте си. Ще се погрижа за клиентите и веднага се връщам.
Най-сетне! Трябва ни подслон. Помогнете на приятеля ми
да прибере конете в обора.
Свикнал съм на по-добро обслужване. Но важното е, че е се събудихте.
Пригответе ми най-хубавата стая.
Тя носи камъка. - Не безпокойте гостенката, г-не.
Аз съм стопанката на страноприемницата. Чаша вино?
Не. Докато брат ми е още жив, ще пия само от моето вино.
Но приятелят ми, който е в конюшнята, сигурно няма да откаже.
Може ли най-хубавата стая?
Разбира се.
Извинете ме, реших че...
Сама ли пътешествате? - Да.
Пътувам с четирите си коня и каретата.
Е, те всъщност са на баща ми...
Благодаря. Много любезно. Благодаря ви.
Казвам се Тристан. А вие?
Бърнард.
Тя носи камъка.
Най-голямата в Стормхолд.
Радвам се за вас, а сега ме извинете. - Почакайте.
Това камък ли е? Не може да бъда.
Най-накрая.
Елате да го погледна.
Нямате представа какво държите в ръцете си.
Върнете ми камъка, веднага.
Лорд Примус. Опитаха се да ме отровят...
Добре ли си? - Били.
Хвани ги.
Златното сърце на звездата струва много повече
от твоето мъничко, страхливо сърце.
Повече от чието и да е сърце.
Ивейн, дръж се здраво за мен.
Какво направи? - Аз ли какво направих? Ами ти?
"Мисли за съкровеното си желание".
Ти си мислел за своето, аз за моето и сега сме заседнали по средата.
Глупава крава. Защо си мислила за своето желание?
Ти не ми каза какво е твоето желание, за да мисля за него.
Някаква луда иска да ти изтръгне сърцето,
а ти си чакала специални инструкции? Може би трябваше да са в писмен вид?
Погледнете, капитан Шекспир, какъв добър улов.
Двама господари на мълниите.
Не ми приличат на господари на мълниите.
Защо иначе някой ще иска да бъде в центъра на бурята?
Да помислим.
Може би по същата причина, поради която и ние сме тук.
Кои сте вие?
Затворете ги и ще станат по-разговорливи.
Отведете ги в килията. - Вдигнете ги и ги водете.
Отведете ги в килията. А останалите се захващайте за работа.
Трябва да ловим мълнии. Хайде.
Дали ще ни убият?
Не зная.
Интересно, преди гледах как хората попадат в приключения.
И им завиждах.
Внимавай какво си пожелаваш.
Значи, когато ми изтръгнат сърцето, това ще ми е за урок?
Не исках да кажа това.
Възхищавам се на мечтите ти.
Един продавач, дори не може да си представи такова приключение,
камо ли да мечтае за него.
Мислех, че ще открия паднал от небето камък
и с това ще приключи всичко. - Е, намери мен.
Докато гледах земята, разбрах едно нещо.
Хората не винаги са такива, каквито изглеждат.
Има продавачи, а има и хора, които работят като такива, за да преживяват.
И повярвай ми, Тристан, ти не си продавач.
Ти ми спаси живота. Благодаря ти.
И последният ми брат е мъртъв.
Значи сега аз съм кралят.
Аз съм кралят.
Не още, братко. - Трябва да открия камъка.
Не е ли у брат ви? - Защо не проверите сам?
Къде е камъкът ми?
Чух онзи мъж, брат ви, да говори за някакъв камък.
Той е у момичето. - Какво момиче?
Не зная. Едно момиче. Тя изчезна.
Капанът бе за нея, но брат ви попадна в него.
Капан? Кой го заложи?
Една жена, която е по-добре да не срещате.
Тя изчезна. И взе каретата на брат ви.
Моя камък ли искаше? - Не, само сърцето на момичето.
Тя каза, че момичето е звезда. И искаше да изтръгне сърцето й...
Да го изяде.
Боже.
Имаш ли представа какво значи това?
Вечен живот.
Крал завинаги.
Няма го тук, сир. - Този идиот идва с нас.
Попитайте пак. - Отговорът е същият. Във въздуха е.
Не може да остане вечно там. Кажете ми, щом докосне земята.
Незабавно, ясно ли е?
Не повишавай тон, сестро. Ти я изпусна, не ние.
Освен това счупи и ножа. Как ще се справиш, дори да я хванеш?
Май е по-добре да се върнеш и някоя от нас да те замести.
Стига глупости. Ще я докарам вкъщи и там ще я довърша.
Пригответе всичко необходимо за пристигането ни.
Разкажи ми за своята Виктория.
Тя...
Няма какво да ти разкажа.
Малкото, което зная за любовта е, че тя е безусловна.
Не можеш да я купиш.
Не започнах всичко това, за да купя любовта й,
а за да й докажа своите чувства.
А какво прави тя, за да ти докаже своите чувства?
Слушай, Ивейн. Ще разбереш всичко като я видиш. Става ли?
Ако, разбира се, пиратите не ни убият.
Да бъда убита от пирати. Да ми изтръгнат сърцето.
Да се запозная с Виктория.
Не мога да преценя кое от всички е най-забавното.
Открихме въздушен кораб. Той се отправя на север.
Към пристанището на планината Дръмонд.
Но не само ти търсиш звездата. Някой те следва.
Вещица? Магьосник?
Един принц. Той те настига. Побързай.
Е, сега ще ми разкажете кои сте и защо сте тук.
Или ще чупя малките ви пръстчета едно по едно като сухи клончета.
Казвам се Тристан Торн.
Това е моята съпруга... - Твоята съпруга?
Твърде е млада и ослепителна, за да принадлежи само на един мъж.
На моя кораб си поделяме всичко, момче.
Само да сте посмели да я докоснете... - Искаш да й покажеш колко си смел,
но ако пак ме заплашиш, ще нахраня кучетата с езика ти, нагло пале.
Господине. - Така е по-добре, но не ме прекъсвай.
Да видим. Обесването винаги е добро за морала.
Може би трябва да ви погледаме как танцувате на въжето.
Или пък да ви изхвърлим зад борда и да приключим с проблема.
Имаме дълъг път до земята. Достатъчно време,
за да си спомните за жалкия си живот.
Само се опитваме да стигнем до дома си.
Едно място, наречено Стената. - Какво каза?
Казах, че искаме да стигнем до Стената.
Стига си ме лъгал, синко.
Изчезвай.
Това ще е последната лъжа, която изрече.
Не.
Убийци. - Стани.
Заведете момичето в каютата ми. Който се осмели да ме безпокои,
ще го сполети същата участ. - И нас ли...
Не, идиот. Ще ви изхвърля зад борда.
Капитанът е зает. Заемайте се и вие с работа.
Влизай вътре.
Мисля, че мина много добре.
А сега ми разкажете новини за любимата ми Англия.
Искам да чуя абсолютно всичко.
Почакайте. Нима екипажът ви повярва?
И откъде се взе този манекен? - Този трик винаги действа.
Малко пазарлък, щипка хитрост, няколко лъжливи заплахи
и ето, идеалната рецепта за поддържане на репутацията,
без да се пролее и капка кръв.
Опитвали ли сте се някога да изперете петно от кръв? Кошмар!
Само не разбирам как няма да ме познаят?
Като приключа, родната ти майка няма да те познае.
След два часа пристигаме. Сега, първо...
Трябва да сменим ужасното ти облекло.
Изглеждаш като истински предизвикателен провинциалист.
Ето. Аз го носех докато бях млад.
Мразя да хвърлям. Тъкмо изхвърлиш нещо и модата му се връща.
За теб, мила, имам великолепни рокли. Избери си.
Не, благодаря. - Мила, ти си с халат за баня.
Англия. Искам да чуя всичко. - Вие не сте от Англия.
Не. Но от малък обичам да слушам истории за нея.
Хората казваха, че това са предания, но аз вярвах, че са истина.
Бягах от баща си, докато той стоеше на пазара,
за да надзърна зад стената и да помечтая
как някой ден ще мина зад нея.
И сте гледали зад нея? - Да.
Косата. - Косата?
Правя всичко, за да не се отличавам.
За да се гордее с мен баща ми капитан Призрак,
си изградих репутация на безжалостен мародер и убиец.
Но баща ми умря.
А аз обещах да поема семейния бизнес и да летя със старото момиче.
Не знаете какво облекчение изпитвам, като споделям с вас, млади хора.
Напрежението да поддържам образа на капитан Шекспир пред екипажа е...
По-голямата част от мен е моя измислица.
Дори си избрах специално име. Отне ми години.
Мисля си за великия британски поет,
а екипажът скандира като боен възглас: Шек-спир!
Много се забавлявам.
Не разбирам защо. Защо не сте щастлив като бъдете самия себе си?
Защо се борите да ви приемат хора, на които не желаете да приличате?
Защо трябва да се измъчвате?
Точно.
Побързай.
КАНТОРАТА НА ФЕРДИ
Не изглеждат пресни, ако бъдем честни.
Искаш ли да опиташ това, млади Фердинанд?
Не. Боже.
Брилянтно.
Мисля, че са съвсем святкащи. Напълно живи и пресни.
Кажи ми твоята цена. - За 10 000 мълнии.
10 000 мълнии от най-добро качество.
Трудно се крият и съхраняват. А ако данъчните започнат да душат...
Предлагам 150 гвинеи.
Г-да, вземайте стоката и да потегляме на път.
Почакайте малко.
160.
Предвид изключителната ми щедрост, ще се съглася на 200.
200? Сигурно се шегуваш.
Ударила те е мълния. Или горе въздухът е твърде разреден?
Груб си.
Ни най-малко. - 200.
180. - 200.
Това не е пазарлък. Аз вече отстъпих. 185.
Чух ли 200? - Ти го каза, не аз.
Ти каза 200. - Ако бях, щеше да си късметлия.
195, последно предложение. - Добре 195. Плюс таксата стават 200.
Блестящо. Внесете го вътре.
Невероятно.
Мога ли да ви помогна?
Любопитна е.
Носи се слух за паднала звезда. Всички само за това говорят.
Ако ми попадне, можем да се пенсионираме.
Паднала звезда? - Да.
Не си ли чувал нещо? Дори слухове? На пазара всички говорят.
На кой пазар? До стената ли? - Да.
Ферди, не си губи времето с празни слухове.
Не говоря празни приказки. - За какво си говорите?
Че си забележителна жена, Сал. Светът не би бил същият без теб.
Изглеждаш чудесно.
Вие двамата си имате работа. Сал. Ферди.
Капитан Шекспир.
Свободно. Запознайте се с моя племенник Тристан Торн.
Ще пътува с нас до дома.
Приготвил съм ти подарък, да се забавляваш по пътя.
На работа, кучета. Трябва да закараме младия Тристан до дома му.
Впечатлен съм.
Ивейн, зная коя си.
Не се бой.
Никой на този кораб няма да ти навреди, но светът е голям.
Емоциите те издават, Ивейн. Трябва да се научиш да ги контролираш.
С всеки ден сияеш все по-силно. Мисля, че се досещам защо.
Естествено, че ще сияя. Аз съм звезда.
А какво умеят звездите най-добре? - Явно не да танцуват валс.
Казваш на запад? И момичето е било с него?
Напълно ли си сигурен? Не ме ли лъжеш?
Да стана кривоглед, ако лъжа.
Мисли му, ако си излъгал, двулично псе.
Мога да ви предложа нещо. Отлични пазачи.
Наблюдават едновременно два входа. Искате ли?
Възможно ли е да получа вавилонска свещ?
Трудничко е. Но...
познавах едно момиче, ако ме разбирате. Падам си по дамите...
Тя имаше сестра. Ужасно грозна, с лице като жаба...
Уродлива жаба. - Стига.
Дръжте се здраво. Капитанът завърта руля.
Това е пътят, водещ до стената.
Успешен път до дома, Ивейн, където и да живееш.
И на теб успех, Тристан, с твоята Виктория.
Как да ви благодаря за добротата. - Не казвай на никого.
Сериозно. Никому нито дума.
Репутацията, както знаеш, се гради цял живот, но се руши за секунди.
Тристан...
Помисли над това.
Предайте поздрави на Англия. Радвам се, че се запознахме.
И да не ни изложиш, капитан Тристан!
Какво ти каза?
Какво да ми е казал? - Нали ти прошепна нещо.
Каза, че с помощта на мълния можем да се снабдим с вавилонска свещ.
Няколко думи на прощаване.
Питам за последен път, къде е момичето?
Момичето с камъка? Накъде тръгна?
Подиграваш ли ми се?
Ако е така, ти остават няколко секунди живот.
Луд.
Почисти! Напълно.
Като свършиш с прахосването на магии в безполезни процедури за разкрасяване,
може би ще пожелаеш да чуеш, че звездата се завърна.
Тя отново е на земята. - Не стигнах навреме до езерото.
Няма значение, ние я открихме. Тя е по пътя към село Стената.
Ако минеш напряко през мочурищата, ще успееш да я хванеш.
Нима се опитваш да ми счупиш врата?
Не искам да рискувам някой да ни види. Не вярвам на никого.
Вървим достатъчно бързо. Ще изчакаме малко.
Не те ли изкушава?
Какво?
Безсмъртието.
Ако ставаше въпрос за друго сърце на друга звезда, която не познаваш?
Сериозно ли смяташ, че мога да убия хладнокръвно?
Дори и да се сдобия с вечен живот,
ще ми бъде безкрайно самотно.
Макар че, ако има някой, с когото да го споделя,
някой, когото обичам, тогава може да е различно.
Хайде. Мисля, че вече е безопасно.
Помнете, че капитан Шекспир има лоша репутация.
Какво е това? - Какво правиш тук?
Казвам се принц Септимус.
А ти сега ще ми кажеш къде да намеря момичето.
Добре. Броя до три.
Едно, две...
Чак сега забелязах, че понякога сияеш. Това нормално ли е?
Сам можеш да си отговориш на въпроса.
Какво правят звездите?
Привличат неприятностите?
Почакай, извинявай. Добре, дай ми още един шанс.
Знаят точно как да дразнят едно момче на име Тристан Торн.
Стената: 90 километра. - Колко време ще ни отнеме?
Вероятно два дни. - Нямаме толкова.
Рожденият ден на Виктория е утре.
Наистина. Сега си спомних.
Любимият ви чай. - Вървете си.
Ранен ли сте, капитане?
Казахте ли му накъде се отправиха племенника ви и момичето?
Какъв е проблемът тогава?
Моята репутация.
Не, това са пълни глупости. - Всичко е наред, капитане.
Винаги сме знаели, че сте кротък.
Нали ще си останете наш капитан?
Да вървим.
Принц Септимус, хората ви са мъртви. - Наистина ли?
Срещала съм тази жена. Приятели са с Капитана.
Търгува на пазара, близо до Стената. - Сериозно? Приятелка на Капиана?
Извинете, името ми е Тристан Торн.
Това е моето цвете.
От осемнадесет години го търся.
Дай си ми го!
Как смеете? То е подарък от майка му.
Може и да съм се объркала.
Няма нищо.
Щом е ценно за вас, мога да го разменя за нещо друго...
Вавилонска свещ. - И да ни закарате до стената.
Вавилонска свещ? Не, не се занимавам с черна магия.
Тогава ще ни закарате ли до стената?
Защо не започна с това?
В замяна на цветето ще ти осигуря транспорт, подслон и храна.
Безопасно ли ще е?
Кълна се, че ще пристигнеш до стената в същия вид.
Имаш ли представа какво държеше в ръцете си?
Някакъв талисман? - И то какъв талисман.
Защита.
Всъщност само той ме спираше, за да направя това.
Какво направихте?
Няма да можеш да видиш звездата, да я докоснеш или да я чуеш.
Ще си удържа на думата. Няма да пострадаш.
Ето ги и обещаните подслон и храна.
Правилно ли предполагам, че нито ме виждате, нито ме чувате?
Тогава ще ви кажа, че миришете на урина, изглеждате като бездомно псе
и се кълна, че ако не си получа моя Тристан,
ще се превърна в личния ви полтъргайст.
Тристан...
Ако ме разбираш, погледни към мен.
Спомняш ли си как ти казах, че не познавам любовта.
Не е истина.
Зная много за любовта.
Виждала съм я. Наблюдавам я от векове.
Без нея, би било непоносимо да наблюдавам света ви.
Всички тези войни, болка, лъжи, омраза...
ме караха да желая да се отвърна и да не гледам повече.
Но е прекрасно да гледаш как хората се обичат.
Дори в най-далечните кътчета на вселената
няма да откриеш нещо толкова прекрасно.
Зная, че любовта е безусловна.
Но зная също, че може да бъде непредсказуема, неочаквана,
неуправляема, непоносима и...
И странно лесно може да се обърка с бреме.
Опитвам се да ти кажа, Тристан, че...
Мисля, че те обичам.
Сякаш сърцето ми ще изскочи от гърдите ми.
Имам чувството, че сякаш вече не принадлежи на мен, а на теб.
И ако ти го искаш, не ми е нужно нищо друго.
Нито подаръци, нито вещи, нито демонстрации на привързаност.
Нищо друго, освен да зная, че и ти ме обичаш.
Само твоето сърце, в замяна на моето.
До стената останаха два километра.
Макар че ходенето може да ти отнеме повечко време,
превръщането само временно ще те лиши от разсъдък.
Предупредих те. Пази си силите.
Толкова се притеснявах за теб.
Виктория.
По-добре беше като ми викаше "мамо".
Ела, там има страноприемница.
Рожденият ден на Виктория е утре.
Трябва да се наспиш добре, преди да ме поднесеш като подарък.
Не е далеч оттук. - Добре.
Извинявай.
Мисля, че седиш в моята вана. - Затвори си очите.
Не гледам, честна дума.
Сега ще се обърна.
Добре, вече може да гледаш.
Сериозно ли говореше там във фургона?
Какво? Но нали беше мишка? Ти беше мишка и искаше сирене.
Нали те помолих да ми дадеш знак. - И да не чуя тези чудесни думи?
Знаеш ли какво ми прошепна капитанът тогава?
Каза, че истинската ми любов е пред очите ми.
И беше прав.
Момчета, хайде. Трябва да видите това.
Не, благодаря.
Перверзник. - До скоро.
Иронично, нали? - Да, кое?
Септимус ще бъде тук утре.
Ще намери момичето, ще вземе камъка и ще стане крал.
За вечни времена. - Несправедливо е.
Но пък ние ще бъдем освободени.
Ти си съвсем близо, тя е в градчето при пазара
на километър от портата на стената. - Говориш сякаш това е добра новина.
Да ти напомням ли, че стената не е част нашия свят?
И ако тя премине в човешкия свят
веднага ще се превърне в жалък камък.
Тогава трябва да побързаш.
Какво искате?
Ще ми дадете ли лист хартия и писалка?
Питайте ме в по-подходящо време. - Не, няма как, трябва да вървя.
Щом приятелката ми се събуди, ще й предадете ли нещо?
Казвайте.
Знаеш ли, за първи път спя през нощта.
Направо не ми се вярва.
Виждали ли сте приятеля ми?
Замина безобразно рано. - Заминал?
Помоли ме да ви предам, че отива при Виктория.
Тъй като е открил истинската си любов
и иска да прекара остатъка от живота си с нея.
Какво? Сигурен ли сте?
Напълно.
Чакай!
Честит рожден ден.
Какво се е случило с теб?
Намерих звездата.
Това е невероятно. Къде е моята звезда?
Може ли да я видя?
Тя красива ли е? - Да.
Ужасно е малка.
Това е само малко късче. Взех го за рождения ти ден.
Забрави за звездата. Не исках звездата, а друго.
Ти сам знаеш какво.
Да, зная.
Да пораснеш.
И да разбереш сама себе си. - Какво?
Хъмфри. - Торн.
Имаш ли последно желание?
Хъмфри, всичко е наред. Тя е твоя.
От вас ще излезе чудесна двойка. Желая ви късмет.
Защо ми е това? Жалка шепа звезден прах.
Ивейн.
Тя не бива да идва тук.
Спри! Ако преминеш през портата, ще умреш.
Какво?
Ако стъпиш на земята на хората, ще се превърнеш в камък.
Жалка робиня, къде ме замъкна?
Мислиш да преминеш зад стената?
Ако жадуваш да умреш, с радост ще ти помогна.
На мен ли говориш? - Ти? Светът е малък.
Не говорех на теб. А на звездата.
Каква звезда?
Моята робиня не е звезда. Всяка глупачка ще го види.
Ако беше, отдавна щях да съм изтръгнала сърцето й.
Повярвай ми.
Да ти повярвам? Никога вече няма да допусна тази грешка.
Какво желаеш, Блатнице Сал? Глава или крака?
Време е да вървим. - Тя няма да отиде никъде.
Ще тръгне и още как. И ти можеш да дойдеш.
Можете да се качите в каретата или да тичате след нея. Изборът е ваш.
Какво се случи? - Заповядай. Аз напускам.
Осемдесет години пазя хората да не минат оттатък стената,
а е трябвало да се безпокоя за онези от там...
Кажи ми какво се случи. - Откъде да започна?
Не.
Звездата. И кой още?
Една робиня. Ще ни върши чудесна работа,
когато приключим с гостенката ни.
Добра работа, сестро - Точно навреме.
Изглеждаш ужасно.
Кой си ти? Каква работа имаш тук?
Септимус. Познавах брат ти Примус.
Ако не искаш да го срещнеш в отвъдното, кажи ми какво правиш тук.
И аз мога да те попитам същото.
Те са четири.
Прави каквото ти кажа и може да успеем.
Как мога да ти се доверя? - Недей. Нима ми вярваш?
Не. - Тогава да вървим.
Уна. - Септимус.
Сестро.
Тристан, не.
Аз съм...
Аз съм твоята майка.
Добра работа. - Добре се справи.
Хайде да угасим пламъците.
Искаш ли?
А сега какво?
Трябва да се научим да живеем заедно.
Завинаги ли?
Нека приключваме.
Бъди такъв, какъвто зная, че си.
Излез. - Добре.
Хвани го.
Какво предпочиташ, приказни принце? Жаба или попова лъжичка?
Септимус?
Младост. Красота.
Всичко изгуби смисъл.
Сестрите ми са мъртви.
Всичко, което ме интересуваше...
изчезна.
Вървете.
Дължа ти благодарност, момче.
За какво ми е сърце, ако то е съкрушено?
След като ме избави от сестрите ми,
сега цялото ще е за мен.
Задръж дъха си и затвори очи. - Какво? Защо?
Какво правят звездите?
Блестят.
Браво. - Много добре.
Защо не го направи по-рано? - Не можех без теб.
Никоя звезда не свети, ако сърцето й е разбито.
Мислех, че съм те изгубила.
Но ти се върна. - Разбира се, че ще се върна.
Аз те обичам.
Последният останал наследник на кралския род в Стормхолд.
Това си ти, Тристан.
Но ако той е новият крал на Стормхолд, то...
Короновам теб, Тристан за крал на Стормхолд.
Моят подарък за теб.
За двама ви. - Благодаря.
Те управлявали осемдесет години.
Но никой човек не живее вечно.
Освен този, който притежава сърцето на звезда.
А Ивейн бе отдала изцяло своето на Тристан.
Когато техните деца и внуци пораснаха,
настъпи времето да запалят вавилонската свещ.
И те все още продължават да живеят щастливо заедно.
Превод: Zaza14 Translator's Heaven 2007© subs.sab.bz