Превод и субтитри: Alexabg1
Ако това беше вашият дом?
Няма ток, в къщи е тъмно. Децата крещят от стаите си:
"Мамо, тате, има чудовище под леглото!"
Трябва да действате бързо. Трябва ви оръжие.
Но първо трябва да намерите фенерче.
Но е тъмно. Какво ще направите? Как ще го намерите?
Ще ви кажа как. Със Светещият фенер!
Да, приятели. Аз съм Лари Дейли от "Всекидневни устройства".
Днес в програмата си ще ви удивляваме и радваме.
И имам приятел, който ще ми помогне.
Джордж Форман, дами и господа!
Благодаря, Лари.
Не е ли страхотно, Америка?
Вярно ли е, че преди 2 години си бил нощен пазач в някакъв прашен музей?
Така е, двукратен световни шампионе, Джордж Форман!
Това е класика, Джордж. Един фенер и една мечта.
Имаш нужда от класика, Лари!
Това не е шега. Ти си шефът на "Всекидневни устройства".
Създател на незаменими неща като...
супер кокала за кучета.
Хареса ли ви? - Или халката за ключове.
А сега и най-новото ти постижение...
Кажи го с мен, Америка:
светещото фенерче!
"Всекидневни устройства", мога ли да ви помогна?
Тина, върни, моля те, Стюард.
Бек пак се обади. - Отново?
Страхотни новини.
Имаме среща с Ломбард. - Не!
Кога? - След 3 дни.
Ясно, чака ни много работа. - Това е "Wal-Mart",
най-голямата верига магазини в целия свят.
Разбирам, страхотно е.
Зарадвайте се поне малко. - Хубаво. Ура!
Подигравате ми се. - Не празнуваме преди подписването.
Кога е срещата? - Искат да е в петък в 10.
Отменете рекламата за електрическата перка.
Искам да се съсредоточа върху договора.
Ще отменя рожденният ден на дъщерята.
Свободен сте, ще се забавя. - Разбрано, шефе.
Природонаучен музей Затворено за реконструкция
Извинете, забранено е влизането на външни хора.
И това ако не е нашият г-н "Голям успех".
Поредната носталгична визита? Не сме ви виждали от няколко месеца.
Да, бях зает. Какво става тук? - Прогрес. Поне така ми казаха.
Бъдеще. Погледнете:
естествознание, версия 2.0.
Добре дошли в Природонаучният музей, където историята оживява.
Ела, задай въпроса си
и дай възможност на следващият да зададе своя.
Добре... Къде сте роден?
Тук, в Ню Йорк, на 13 улица, 27 октомври, 1858 година.
История, обучение...,
променяме Америка към по-добро.
Значи добавяте нови експонати? - Не, г-н Дейли, не добавяме.
Заменяме предишните.
А какво ще стане със старите? - На боклука.
Разчистваме се от ненужни диаграми, фигури...
Като тази маймунка. - Внимавай, това е капуцин.
Това е... маймуна. - Това е рядка порода капуцини,
не е просто маймуна.
Маймуна, нали и аз това казах. Защо да уточняваме?
За да познаеш маймуната не ти е нужна латиница.
И решихте просто да ги изхвърлите? - Кой си ти? Защитник на чучела?
Чия е тази идея? - Моя, нали съм главният тук.
И на борда. Трябва ми и борда.
Защо се интересувате? - Хората харесват такива неща.
На хората им харесва "А сега какво следва?".
Сам го знаете, махнахте се оттук.
Положението ми се промени. Бизнесът ми се разрастна...
Да,постигнахте успехи, знам го.
Къде ще ги държат? - На склад.
Във федералният архив.
Къде е това? - Вашингтон, Смитсонският музей.
Не може ли да се направи нещо? - Късно е.
Заминават утре. Всичко свърши.
Здрасти, приятел, как си?
Искаш да си играеш?
Мислиш, че си по-силен от мен?
Лари, радвам се да те видя. - Аз теб също, Теди.
Пазителят ни се завърна. - Здрасти, Ам.
МакФий ми каза какво става тук. - Мина доста време...
от последното ти посещение. Бих казал...
Странно.
Ехо там. Малко помощ?
Здравейте, момчета. Как сте?
Вижте кой е тук! Самият г-н Голям Успех!
Идваш точно навреме да ни видиш заедно.
Чух, Джед. Нямам идея как се е случило това.
Да, загадка е как се е случило.
Може би вината е в тази малка, дрънкаща кутийка в ръката ти.
Нямаше те, умнико. Ето как се случи.
Няма никаква загадка!
Лари, истината е, че няма кой...
да говори от наше име в работно време.
Хора, успокойте се. Ще се обадя на борда сутринта.
Сега имам влияние. Мога да се справя.
Ще се справим. - Ние? Чу ли го тоя, генерале?
Няма "ние", след като ни заряза на произвола.
Тук може да е доста студено място, момче.
Лари, стореното - сторено.
Дори славата на Рим залезе.
Моля ви, не гледайте на това с толкова драматизъм.
Минали сме и през по-лоши неща.
Не знам за какво говориш. - Накъде гледаш?
Къде гледаш, аз съм тук.
Гледам стените. - Вижте, може и да не е толкова зле.
Да, имаш право. Но говорим за Смитсонският музей!
Да, но не можеш да си сигурен.
Не схващаш смисъла. Те ни изхвърлят.
Лари, знам, че искаш да се почувстваме по-добре,
да видим, че те е грижа.
Но няма да е същото. Всички сме заедно тук.
Тук, на това място. - Няма да сме си у дома, човече.
Джедадая, моля те.
Моментът е емоционален за всички ни.
Но това е последната ни нощ като семейство.
Не искам да я пропиляваме в хленчене.
Кой е с мен за една последна разходка из коридорите.
Да се разходим? - Не.
Просто ще се самосъжалявам.
Ще тръгваме ли, мила моя?
Здрасти, Декстър. Удобно ли ти е там?
Стига, човече. Без лоши чувства, става ли?
Всичко ще е наред.
Почти е изгрев, Лорънс. - Да.
Къде ти е опаковката, Теди? - Аз няма да ходя на това пътуване.
Изглежда аз, Рекси и още някои от експонатите
ще останем тук. Засега.
Без плочата?
Истината, Лорънс, е...
че плочата на Амон Ра ще остане тук с него.
Какво? - Заминават без плочата, приятелю.
И се боя, че тази нощ им е последната.
Не си им казал. - Понякога малката лъжа
е по-благородна от болезнената истина.
Ще се оправиш ли? - Ще се постарая.
И кой знае...
понякога големите промени носят страхотни резултати.
Виж себе си, Лорънс.
Напусна това място и си създаде прекрасен живот.
Да, предполагам. - Трябва ни повече от предполагане.
Ти си капитан на индустрията. Светът е в ръцете ти.
Мисля, че имаш всичко, което си искал.
Да, знам. - Аз пък не съм сигурен.
Позволи ми да ти дам един съвет.
Ключът към щастието, към истинското щастие е...
Добре, съжалявам.
Ключът към щастието?
До по-късно, Теди.
Вече ги няма? И не можеш да направиш нищо?
Искаше ми се да мога. Опитах всичко.
Говорих с МакФий, с борда... Тази сутрин ги отнесоха.
Тук има доста храна, тате. - Да.
Ед от службата ще намине. Мислех, че съм ти казал.
Трябва да обсъдим някои неща.
Значи ще работиш тази вечер? - Преди работех всяка вечер.
Да, но имаше най-страхотната работа на света.
Да, но не можех да си позволя уроците ти по китара и всичко друго.
Ало? - Гиганте, аз съм, Джедедая.
Джед, как набра номера?
Цари хаос. Маймуната открадна плочата...
Какво става? - Ка Мон Ра.
Ка Мон Ра? - Баткото на Амон Ра е тук.
И, повярвай, никак не е дружелюбен. Повтарям - не е дружелюбен!
Джед? Джед, добре ли си?
Джед? Джед!
За какво беше това?
Не знам.
Хайде, имам работа. Трябва да идеш при мама.
Защо, тате? - Трябва да ида и да разбера.
Добре, на къде да вървя. - В това е проблема, тате.
Смитсонският музей е съставен от 19 различни музея.
Всичките са в Националния парк.
Всичко имат там. Някои неща са наистина страхотни.
Ники, съсредоточи се.
В кой музей са другите експонати? - Не "във", а "под".
Изглежда се простира под целия Смитсонски музей.
Значи плочата на Амон Ра трябва да е там.
Най-големият музей в света оживява.
Какъв точно е плана ти, тате? - Не се тревожи за това.
Нямаш план, нали? - Никалъс, имам си план.
Нямаш план. - Да, нямам. Ще му мисля на място.
Добре дошли в най-големият музей в света.
Какво ще кажете за тези висящи от тавана самолети?
Доста странно, нали?
Извинете, ще ми кажете ли как да стигна до федералният архив?
Разбира се, ако сте ценен документ, готов за вечно съхранение.
Шегувам се, той не е документ.
Съжалявам, сър. Архивите са под земята и са охранявана зона.
Наистина? Строго охранявани? Добре.
Благодаря ви.
Албърт Айнщайн
Дами и господа, музеят ще затвори след 1 час.
Порталът на Ка Мон Ра Митичната врата към подземният свят
Ей, какво правиш? Никакво пипане.
Не, нямаше да пипна. - Мръдни и ще срещнеш ITT, брато.
ITT? - Сензорите за пипане.
А какво, ще го целуваш ли? - Съжалявам.
Сложи ръце и го докосни. Защото седя и чакам цял ден,
фукльо като теб да си сложи ценните ръчици по експонатите.
Съжалявам, но по последни данни, все още сме свободна страна.
Не, не сме. - Не сме ли?
Ние сме Съединените щати и казваме "Не пипай всичко, което видиш."
Исках само да погледна. - Ще видиш какво става като пипаш.
Сега ме и заплашваш. Заплашваш ли ме, Брандън?
Брандон е. - Моля?
Брандон. - Брандон?
Бърандон - Бърандон...
Така ли те наричаха в игрите? - Не знам, смешно ли ти е?
Мислиш ли, че можеш да си измисляш смешни историйки?
Съжалявам, но на мен ми изглежда като Брандън.
Не съм тук да ти се обяснявам. Брандон си е.
Брандон, става. - Не си ли чувал такова име преди?
Брандон? Не. - Виж "Най-известните бебешки имена"
от 1994. Брандон.
Заплашваш ли ме, Брандон? - Не знам, умнико, така ли е?
Леле, от 9- волтовите? - Да.
Чудесен уред. - Така е.
Аз предпочитах с LED-светлинките, но това си е за мен.
Направи ми услуга. - Каква?
Сложи ръце в джобовете, сведи поглед
и бъди мил с хората.
Страхотно, мога ли да кажа нещо? - Да.
Само да сме наясно.
Не мога да правя това? - Добре, това наистина е ненормално.
Току що взе решение, което ще ти скъси живота и го знаеше.
Ще те трясна с фенерчето. - А, сега вече ме заплашваш.
Не пипай. - Не ме докосвай!
Сега ще го повтаряме цял ден.
Ще наема каравана и ще обиколим Америка,
с моето фенерче, забито в гърдите ти!
Не го прави. - Какво да не правя?
Не го прави. - Знаеш какво ще направя.
И не можеш да направиш нищо.
Сериозно, Брандън... - Брандон.
Брандон, не знаеш с кого се захващаш.
Мислиш си, че знаеш какво е да си пазач.
Повярвай, не знаеш дори значението на тази дума.
Виждал съм неща, които не можеш да си представиш.
Какви неща? - Няма да ти кажа.
Сега ще пуснеш фенерчето... - Щеше да ми кажеш нещо страхотно.
Да, но ти няма да го чуеш. Пусни фенерчето.
Всичко наред ли е? - Това беше страхотно.
Благодаря. Без лоши чувства.
Съжалявам. - Не, аз съжалявам.
Вината беше моя. - За спор трябват двама.
Ти си вършеше работата. Пази се, човече.
Добре, приятел, вътре съм. - Страхотно, къде си?
В североизточният ъгъл на замъка.
Трябва да ме насочваш до архивите. - Добре.
Добре, в края на коридора завий надясно и ще видиш стълби от ляво.
Видях го. - Сега, долу е малко заплетено.
Има доста малки сгради в главната сграда. Ще бъде сложно.
Трябва да побързаме, Имаме само 20 минути.
Слез на долното ниво и там трябва да завиеш наляво.
Ник, Ник? - Тате, чуваш ли ме?
Ник! Ник!
Добре, къде сте, момчета?
Боже Господи!
Ти, малък пакостнико. Ще се занимавам с теб после.
Говорите ли френски?
А английски?
Извинете, кой сте вие? - Аз съм Ка Мон Ра.
Великият цар на великите царе.
И от мрачната и древна история,
се върнах към живот!
Може би не чу какво казах току що.
Аз съм древен египетски фараон.
Бях мъртъв,
но се върнах към живот.
Да, чух и разбрах. Добре дошъл.
Кой си ти? - Лари, Лари Дейли.
От "Всекидневни устойства" в Ню Йорк.
Знаеш ли, познавам брат ти, Амон Ра. - Наистина?
Да. - Познава малкото ми братче.
Той беше любимият син. - Да, страхотно дете е.
Честно ли е, че майка ни и баща ни му дадоха най-доброто от всичко?
И под всичко имам в предвид наистина всичко.
Дори му дадоха трона. Трона, който трябваше да е мой!
Не го е споменавал. - Разбира се, че не е.
Но сега започва ерата на Ка Мон Ра.
Защото се върнах... Няма значение. Просто ми дай плочата.
Не му я давай, Гиганте!
Не ме карай да идвам там вътре.
Виж, тази плоча е по-силна, отколкото ти
и твоите "Всекидневни устройства" можете да си представите.
Възкресява мъртвите и това е само един от номерата и.
С нея ще отворя портите на Подземния свят и ще доведа армията си
от земята на мъртвите.
Ако не те притеснявам...
подай ми я.
Добре, ето ти я. - Мъдро решение.
Съжалявам, мислех, че искаш Кубът.
Кубът? - Кубът на Рубик.
Какъв е този Куб на Рубик?
Кубът! Този, който обръща всичките ти врагове на прах...
Помислих, че... Както и да е, моя грешка.
Между другото брат ти също не искаше да се замесва с него.
Искаше да играе безопасно. Помислих, че ти...
Аз не съм като брат си, Лари.
Ще убия теб и приятелят ти без да ми мигне окото.
Сега ме заведи при този Куб на Рубик.
Ето го.
Върни се тук с плочата ми. Не съм казал да я взимаш.
Хвани волана!
Какво? - Казах да хванеш волана.
Искат да ни изядат живи.
Само дръж в права линия, а аз ще свърша останалото.
Добре, какъв е планът? - Ние сме американци.
Ние не планираме, а действаме.
Да се представя. За свободата на Съединените Щати.
Генерал Джордж Армстронг Къстър. На вашите услуги.
Какво става, пилоте? - Вижте, мадам, дръпнете се от пътя.
Мадам ли, кого наричате мадам? Името ми е Амелия.
Амелия Еърхарт. Може би сте чували за мен.
Да, вие сте известната жена-пилот...
Пилот ли? Аз бях първата жена, прелетяла Атлантика.
Първата жена, която получи пилотско свидетелство
и прелетя всичките 48 щата.
И така, ако изтриете мъжкото си самодоволство,
може би ще ми кажете къде съм.
В музея. Или по-точно под него.
В доста опасна ситуация съм...
и може би няма да искате да сте около мен.
Бърза сте. - Как се казваш, момче?
Името ми е Лари Дейли. - Е, Лари Дейли...
в случай, че не ме чу, няма да се крия от опасностите.
Ами копия? Имаш ли проблем с тях?
Сега ще се позабавляваме.
98, 99... Бинго!
Лице като злато.
Добре, войници.
Онези, които ме хванаха, ме ядосаха много.
Голяма грешка. Много голяма!
Добре, ето плана.
На третият изстрел ще извикам "Атака".
И тогава...
всички ще изскочим от тази кутия
и ще атакуваме.
Какво мислите?
Ти, Сакаджауа... - Това не е името ми.
Сакамия... - Не.
Сакамакс? - Не.
Сингедемая? - Знам, че сте славен генерал.
Няма нищо, аз съм човек като теб.
Но крясъкът "атака" няма ли да извести врага,
че се каним да атакуваме?
Мисля, че да.
Вие сте доста известен, г-н Дейли. Защо просто не казахте?
Не мога. Трябва първо да се представя.
Трябва да намерим друг начин.
Това е ново.
Всичко е наред. Няма да ви нараня.
Не мисля, че се страхуват от вас, г-н Дейли.
Благодаря. Назад!
Затова женската работа не е за момчета.
Участвала съм в състезанието на Макронезия.
Макронезийците имаха добри рефлекси.
Ела, бързо.
Ето това се нарича посрещане.
Извинете, съжалявам.
Леле, пълен обхват в 1945 г.
Ало? - Най-после те намерих, тате.
Разбрах как да слезеш в архивите.
След стълбището... - Вече минах стълбището, Ники.
Намери ли всички? - Нещо такова.
На кого говориш? - Кой е там?
Амелия Еърхарт. - Намерил си Амелия Еърхарт?
Къде си се разбързал, друже? Войната свърши!
Съжалявам, но имам опашка по петите си.
Откъде си? - От Бруклин.
Ти сериозно ли? Аз също.
Хора, онези гонят този приятел тук. Той е от Бруклин.
Благодаря ви!
Г-не, забравихте си...
Какво, по дяволите, е това нещо?
Извинете, мога ли да я заема за малко?
Извадете си езика, г-н Дейли.
Обади ми се. - Благодаря ти за това.
Бързо!
Проработи. - А сега какво?
Виж, нищо лично, но съм по средата на нещо,
което не ти влиза в работата. - Защото съм жена, нали?
Не. Защото имам възкръснал фараон по петите си,
който иска да ме убие,
за да се добере до тази плоча и да завладее света.
Наистина е, защото съм жена. - Слушай...
Ти слушай. Ако не бях аз, още щеше да си загубен из панаира в Монмарт.
Загубен къде? - Стига си ме занасял.
Сега ме чуй и то добре. Мога да ти помогна.
Искам да ти помогна, но не защото те харесвам...
защото все още не те харесвам,
а защото подушвам приключение и искам да участвам.
Добре, но не ме обвинявай ако нещо ти се случи.
Иска ми се да имам този късмет.
Аз съм Ка Мон Ра.
Аз съм наполовина Бог от страната на майка ми.
Пълноправен владетел на Египет
и бъдещ господар на всичко останало.
Загубих няколко мъже.
Искам да се присъедините към мен в плана ми
за завладяването на този свят.
Иван Грозни,
Наполеон Бонапарт
и младият Ал Капоне.
Най-известните и ужасяващи лидери в историята.
Страхотно е да се запозная с всички ви.
От вас искам само вяра, а в замяна ви предлагам света. Буквално.
Въпроси? - Аз имам един.
Защо си облечен в рокля? - Това не е рокля, а туника.
Беше висша мода преди 3000 години, уверявам ви.
Други въпроси? - Да.
Тази рокля, която носиш... Трябва ли и ние да се облечем така?
Разбира се, че не. Вие не слушате.
Току що обясних на Капоне, че това не е рокля, а туника.
Още въпроси?
Въпроси, които не са свързани с роклята?
С туниката...
Нощта напредва, а времето ни е късо.
Къс ли? Погледни ме и после казвай "къс".
Съжалявам, изплъзна ми се.
Ако говорим за доминиране над света, тогава съм заинтересован.
Но първо искам да уточним нещо за да знаеш какво получаваш.
Хората обикновенно казват: Иван Грозни...
"Защо е толкова грозен, защо да се страхуваме, той е лош."
А всъщност правилният превод е...
Иван Прекрасни.
Иван Прекрасни? Не вдъхва нищо.
Докато Иван Грозни вдъхва уважение.
Но аз не бях лош. Всъщност никак не ставах за лидер.
Бих искал да задам на вас, джентълмени, един въпрос.
С мен ли сте? - Да, разбира се.
Да. - Да.
Тогава доведете ми Лари Дейли от "Всекидневни устройства"
и златната плоча на Амон Ра.
Пазих ти гърба, нали, г-н Дейли?
Няма да се загубите ако следвате Амелия Еърхарт.
Бързо, скрий се.
Г-н Дейли, харесвам да бъда държана.
Съжалявам, не се опитвах да...
Спрете да се извинявате, г-н Дейли.
Едвам си сдържате ръцете откак се срещнахме.
Не разбирам и дума от това, което ми казвате.
Причува ли ми се или тук има музика?
Ангелчета, спрете. - Те са купидони, г-н Дейли.
Богове на любовта.
Богове на любовта, бихте ли спрели? Опитваме се да се скрием тук.
Най-после мъничкото мишле попадна
в лапите на голямата котка.
Наистина имате проблем с височината. - Не, нямам.
Имате. Казахте, че съм малко мишле, а вие - гигантска котка.
Аз съм огромна котка.
Не се обиждайте, но вие сте Наполеон и сте известен с комплекса си
че сте нисък. - О, наивно момче.
Вижте, не мисля, че скоро ще имам повод,
така, че това не е проблем.
Виж, това няма нищо общо с височината, а с друго.
Това е план. Брилиянтен план.
План значи. - Маневра, императоре.
Г-це, ако гаджето ви бъде така добър да дойде с мен...
Не съм и гадже.
Никакво гадже не съм и. - Не.
Само приятели сме. - Точно така, приятели.
Приятели сте само заради страха, че можеш да развалиш връзката ви,
защото ясно виждам, че искаш да сте повече от приятели.
Я пак. Съжалявам, не схванах.
Приятели сте само заради страха, че можеш да развалиш връзката ви,
защото ясно виждам, че искаш да сте повече от приятели.
Не, не.
Просто съм пристрастен към връзките. Както всички французи.
Точно така. - Да, любов...
А сега... - Да?
Идваш с мен или умираш! - Да.
Чакайте, идвам с вас. - Не! Тази битка не е ваша.
Къдриците ми са най-хубавите в Европа.
Истина е. - Къдрици като злато.
Вижте, генерале, този фукльо тук няма никаква представа от война.
А Гигантът рискува живота си заради нас.
Трябва да му ударим едно рамо. Голямо рамо!
Но не можем, понеже сме заключени тук.
Трябва да избягаме. - Добра мисъл.
Без повече игрички.
Поздрав с гърди!
Какво правите вие двамата? - Октавио, бягай. Аз ще го задържа.
Няма да те изоставя. - Няма време за римските ти драми.
Върви сега. Джедедая ще се справи.
Рубините не са дори истински.
Всичко тук е боклук!
Но, които и да сте, щом сте с мен,
ще владеете света.
Шефе, хванахме този, докато се опитваше да избяга.
Но малкият му приятел се измъкна.
И какво биха могли да направят?
Та те не са по-големи от кус-кус. Нали така?
Две думи ми идват на ум, когато те чуя да говориш.
Заблуден и изкукал.
А сега се сещам и за трета - глупав. Просто глупав.
А сега пуснете старият Джедедая оттук
или много ще се ядоса. - Добре изиграно, Джедедая!
Направо съм умилен. Той е толкова сладък.
Дори когато ме заплашва. Прекрасен е.
Точно за мен. Невероятно сладурски е.
Чакай малко. Държиш ме като затворник, измъчваш ме,
но не ме наричай сладур. - Спокойно, приятелю.
Остани жив. Ще те намеря.
Гиганте? Не!
Здравей, Лари. Радвам се да те видя отново.
Ако нямаш против, ще взема това.
Благодаря ти.
След толкова много години...
моята зла армия от мъртъвци, прекрасната ми армия,
ще бъде освободена!
Боя се, че родителите ми може би...
са сменили комбинацията.
Изглежда това с освобождаването на Подземния свят...
не се получава така както би искал.
Сигурно е доста разочароващо да чакаш хиляди години
за да се върнеш от мъртвите
и сега да не можеш да го отвориш.
Боя се, че е така. Но бих чакал още хиляда години ако трябва.
Страхотно. Защото след няколко часа ще стоиш в разочарована поза.
Замръзнал.
А аз ще изляза оттук с приятелите си и толкова.
Имам цяла нощ. - Наистина ли? Цяла нощ?
Но той няма.
Отвори клетката. - Какво правиш?
Не ме докосвай, да не си посмял! Дори не се опитвай!
Обожавам този мъничък сладур. - Джед?
Не хапи сега. Не се дърпай!
Остави го долу. - Смятам да те нараня.
Не мисля, че той ще има и половин нощ, г-н Дейли.
Както изглежда, ще има около час.
Изкарай ме оттук!
Бил си пазач. Знаеш всичко за тази плоча.
И очевидно си по-умен от приятелите си.
Ще ти дам точно един час да разбереш комбинацията.
Ако не успееш, ще убия приятелят ти.
И ми направи услуга, недей да бягаш.
Ще те наблюдавам.
Виж, дори не знам как да започна.
Много зле. А този малък каубой изглежда толкова мил и чаровен.
Тик-так, г-н Дейли. Часът ти тече.
Ще се справиш, партньоре. Знам, че можеш.
Ще се справиш!
Ето те. Добре ли си? Притесних се.
Какъв е следващият ход, партньоре? - Нямам ход.
Трябва да разгадая тази плоча.
Просто прекрасно.
Слушай, приятел. Имам си неприятности.
Предполагам, че не му харесва да е извън водата.
Добро решение все пак.
Ехо... - Теди Рузвелт.
Трябва да ни помогнеш. - Ще се радвам, но да караме по ред.
Носът ме сърби до полуда.
Не ми се иска да те моля, но ми липсват някои части от тялото.
Можеш ли да ме почешеш? - Разбира се.
Малко по-наляво.
Още? - О, да, да.
Страхотно, чесането понякога може да е божествено.
Теди Рузвелт на твоите услуги.
26-ят президент на САЩ, страхотен ездач,
създал националните паркове и куп други неща.
Срещали ли сме се? - Не, не...
Има един друг Теди в Ню Йорк.
Наистина? - Да.
Как изглежда? - Почти същият е.
Освен... - Освен какво? Кажи ми.
Има ли тяло? - Да, има тяло.
Не е честно!
И кон... - Извинете.
Наистина ни трябва превод на тази плоча.
Познавате ли йероглифите? - Разбира се, госпожичке.
О, това е със символи. Птица, човек с копие, риба и лице на бръмбар.
И какво означава? - Това е само груб превод,
човекът с копието е хванал птицата и рибата във ваза.
Както и бръмбара.
Не мисля, че е това. - Има само един превод.
Другият възможен превод е,
"Ще намерите търсената комбинация,
ако разкриете тайната на гробницата на фараона."
Хубаво, какво означава? - Не знам. Какво е това,
какво е онова? Защо не питате нюйоркският си Теди.
Ще бъде очарован да прекара пръсти през това чудо,
а конят му може да го оближе.
Г-н Дейли, трябва да идем в залата със скулптурите.
Мисля, че там има някой с по-добро отношение.
Това, което търсим е точно тук.
Здравейте. - Здравей, млада госпожице.
Извинете, може ли да продължаваме?
Предоставя ни се много рядка възможност.
А тя е легенда за времето си, г-н Дейли.
Добре, просто имам един малък приятел в пясъчен часовник
и никакво време до сутринта, така че...
Той е точно тук.
Мисля, че ще може да ни помогне.
Г-н Мислителю, съжалявам, че прекъсваме заниманието ви,
но трябва да разгадаем тайната на Сърцето на фараонската гробница.
Мисля, мисля...
Мисля... - Няма да се получи с него.
Ей, приятел, тук сме. По-сериозно! - Въпросът е на живот и смърт.
Ще ви кажа аз какво е въпрос на живот и смърт.
Онази прекрасна дама ей там.
Ей, скъпа, погледни какви рамене имам само.
Можем да опитаме и с Айнщайн.
Точно така, да вървим.
Къде отиваме? - Да намерим Айнщайн.
Но къде? - В залата "Въздух и пространство".
Трябва да влезем там.
Какво? - Нищо.
Добре, защо ме зяпаш? - Не искам да пропусна момента.
Добре, трябва да минем...
Защо? - Говориш прекалено много.
Не знам защо го направих, г-н Дейли.
Почувствах, че съм спала твърде дълго, а сега...
сега съм будна. - Мога да обясня.
Наистина мога.
И отново, защо?
Страхотно, върнахте се!
Да, страхотно. Песента от "Титаник".
Хубава, но неподходяща.
Не си позволявате забавления, нали, г-н Дейли?
Това наистина не е подходящата песен.
Мвжду другото, изглеждате глупаво. - А аз мисля, че сте прекрасни.
Може ли да си отивате вече? - Приключението продължава.
Какво ви казах? Стига вече!
Мога да се бия като пеперуда. - Да не си луд?
Г-н Египет, още същества са чули за превземането на света
и искат да участват.
Не знам кои са, но очевидно също са експонати тук.
Дори не знам какво са.
Съжалявам, но всички места за зли експонати са заети.
Стига, аз съм лош! Лош съм.
Мога да ти покажа колко съм лош.
Уплаши ме.
Съжалявам, но не се хващам на това. Не изглеждаш много лош.
По-скоро леко кисел.
Какво правиш? Какво е това?
Какво означава? Чувам, че ръмжиш... Това дишане ли е?
Не мога да чуя собствените си мисли.
Ще направя нещо за теб, приятелю.
Ще опростя нещата. Прекалено много се случва тук.
Вие сте зли, магични, благородни...
И за какво е всичко това? На опера ли ще ходим?
Не мисля.
Чао. - Внимание!
Това не може да се случва. - Какво има?
Не се опитват да разгадаят кода, а да избягат.
Вървете, всички. Убийте ги!
Донесете ми плочата. Без нея нямаме нищо!
Опитваш се да избягаш, а, Лари Дейли?
Сгащиха ни. - Сгащили?
Това е моят начин на изразяване.
Да, езикът е измислен само за теб.
О, не, пътят ни е блокиран от лоши хора. Кой ще се върже?
Това, което търсим е в залата "Въздух и пространство".
Права си. Сгащиха ни.
Ела.
Добър човек води тези хора.
Обещах на Джедедая, че ще доведа помощ
и точно това ще направя.
Не прецених разстоянието.
Кой е там?
Пази ме, Зевс!
Стой неподвижно,
те могат да усетят движението.
Явно могат и да ме чуят като си говоря.
Ще останем тук за малко.
Колко време си пазач на антики?
Какво? Не, не съм истински...
Просто видях униформата ти.
Да, взех я назаем.
Бях пазач в Ню Йорк, но...
беше преди много време.
Защо напусна? Не ти ли харесваше?
Харесваше ми, просто...
Нещата се насочиха в друга посока.
С какво се занимаваш сега?
Ами измислям неща и ги продавам.
Ти си изобретател? - Точно така, изобретявам неща.
Като ракета? - Не.
Морски самолет? Дирижабъл?
Не, не са въздухоплавателни.
Като например светещо в тъмното фенерче.
Това си е моя идея.
Харесваш ли новата си работа? - Да, харесва ми.
Харесва ми много. Вълнуващо е.
Какво? - Просто съм объркана.
Ако не те радва, защо се занимаваш с това?
Радва ме, нали това казах. - Знам какво каза, г-н Дейли.
Но това, което виждам, е човек, загубил страстта си.
Не съм загубил... Имам си страстта.
Знаеш ли защо станах пилот? - Не знам.
Заради забавлението.
Защо иначе ще правиш каквото и да е.
По дяволите, тези гълъби. Постоянно ме цапат.
Извинете, сър.
Не, не, чакайте. - Добре. Сега се махам оттук.
Не отивайте там, сър! Ще ви хванат чудовищата!
Чудовище? Уверявам ви че не съм чудовище.
Не съм враг или чудовище, просто... - Я ела тук момче.
Ако бяхте чудовище, би трябвало да се страхувам, сър.
Истината е, че сте много дребен,
дори не сте и нормален размер тръба.
Какво? Защо казвате това?
Трябва да съм честен. - Ясно. Честен човек, разбира се.
Хайде, г-н президент, пуснете малкия човек и се върнете на трона.
Мило, ще направя както ме помолихте. - Благодаря.
Благодаря ви.
Отношението ви определя дали ще уважат молбата ви.
Г-н президент, стойте неподвижно. - Какво?
Ейбрахам, замръзнете! - Да замръзна?
Благодаря ви. - За нищо.
По-бързо, да се махаме. - Ако ми позволите...
вие двамата сте чудесна двойка.
Не, ние не сме... Ние не сме...
Не сме... Искам да кажа, не сме...
Аз никога не лъжа!
Истината е, че вие сте чудесна двойка.
Благодаря ви. - Довиждане мила лейди
и ти, малки човече.
Да видим дали ще можем да влезем оттук.
Пилоти, пригответе Каскинти за заминаване.
Ще престанете ли да ни казвате какво да правим?
Изживейте момента.
Пилоти, пригответе Каскинти за заминаване.
Г-жо... - Да?
Исках да ви благодаря. - За какво, капитане?
Без вас и ние нямаше да можем да летим.
Благодаря за работата ви.
Един малък полет? - Разбира се.
Не! Не, сега! - Само една бърза обиколка...
Няма време. - Съжалявам. В кръвта ми е!
Ето я, г-н Дейли. Старата Беси.
Старото семейство Беси. С нея прекосих Атлантика.
Добре, мисля обаче, че Айнщайн е ей тук.
Къде са? Къде се дянаха?
Не!
Казах, че сме готови за изстрелване. - Аз пък казвам не!
Нямате разрешение за излитане. Повтарям...
Забранено е всяко излитане. Нямате разрешение за излитане.
Никакво излитане и излитащи физиономии!
По дяволите! - Добра работа, край.
По дяволите! Толкова разочароващо.
Здравей, космическа маймунке.
Ти си Ейбъл! Добре, хубаво. Как си?
Да, вярно.
Учтив си, малки приятелю.
Знаеш ли къде да намеря малките Айнщайновци?
Г-н Дейли, намерих вашите Айнщайновци.
Господа, трябва да разберем комбинацията на тази плоча,
а надписът казва, че ще я намерим ако разберем тайната,
скрита в Сърцето на гробницата на фараона.
Това е лесно. Прекалено лесен въпрос.
Какво означава? - Че има фигура, означение и номер.
Знака на гробницата е пирамида. Не разбираш ли, дечко?
Търсиш таен номер в сърцето на пирамида.
Мътните ме взели, това е числото Пи. - Пи?
3,14159265 за да сме точни.
Да! 3.1495265...
Не! 3.14159265. - Да, 3..4...
Съжалявам, не мога да го повторя. Да или не?
Знам, че е трудно, просто... - Не пипай косата.
Съжалявам, не мога да разбера от това...
Така си ни харесва. Всички заедно...
Не всеки може да е Айнщайн. - Ние можем.
Аз мога. - Той е.
Ти си... - Аз също.
Добре. Може ли да позабавите малко?
Добре, 3.14159265.
3.14... - Аз го запомних.
Благодаря ви, г-да Айнщайновци. - Благодарим ви.
И така, като гениален и прославен генерал,
дълго мислих над думите ви, и измислих нов и съвършен боен план.
И така...
Ще обявя на висок глас, че няма да атакуваме.
Те ще се успокоят и тогава изневиделица...
ще ги атакуваме.
Не очакваше от приятеля си да избяга така, нали
Ще се върне, Ка Мон Ра. И тогава ще ти се стъжни.
Ако бях на твое място, щях да си пазя въздуха.
Не ти е останал много.
Имаме около 10 минути за да измъкнем Джед.
Добър екип сме. Може би и повече от екип.
Чакай малко.
Какво, не ти ли хареса да ме целуваш?
Напротив. Е, това с шамарите позаболя, но...
Тогава мен ли не харесваш? - Харесвам те, невероятна си.
Мисля, че си страхотна личност.
Просто има други неща, които ни пречат да...
Просто ти не си... - Каква не съм, г-н Дейли?
Добре, ти си направена от... - Направена от...
Страхотни неща, невероятни...
Ето го! - Хайде, по-бързо!
Ще стигнем до Джед със самолет.
Все някой трябва да го направи.
Но това е първият самолет, строен някога.
Направен е от дърво и хартия.
Да, но има ръчно управление и е надежден.
Идваш или какво?
Махнете се от пътя ни. - Не мисля.
Измъкват се!
Ето, г-н Дейли, сега ще стане интересно.
Не мога да повярвам, че го подкара жена!
Гледайте и се чудете, момчета.
Какво има?
Губим височина, трябва да олекотим крилата.
Поеми управлението. - Не...
Знам, че ти харесва и ще повиши страстта ти.
Радостта и страстта от пилотирането на самолет
са за онези, които знаят как се прави.
Целият е твой!
Справяш се страхотно, г-н Дейли.
Ейбъл, вратите!
Дръж се!
А така!
Изглеждаш ми нервен, човече.
За мен това е като спа.
Пясъкът освежава и ексфолира кожата ми.
Предаваш ли се? - Все още не.
Всъщност ще опитам да накарам времето да лети.
Какъв е този странен звук?
Стой!
Това е, г-н Дейли.
Поне знаеш как да впечатляваш. - Време ти е, глупако!
Малкият ти приятел е тук, но ти трябва и комбинацията.
Дай ми Джед. - А, не.
Първо ми дай комбинацията и плочата.
Ще ти ги дам, когато освободиш и върнеш приятеля ми обратно.
Ще освободя когото и когато си искам.
Страхотно. Значи ще освободиш точно когото и когато аз пожелая.
Дай ми комбинацията и плочата веднага или ще убия приятелят ти.
Мисля, че няма да е трудно.
Я да не заплашваш. - Не се тревожи, справям се.
Ако не ми върнеш приятеля, няма да получиш плочата и комбинацията.
Добре, давам ти честната дума на Ка Мон Ра, че няма да те изиграя.
Не ме наричат Ка Мон Ра-честния, а Ка Мон Ра- кръвожадния.
който убива ако не получи това, което иска,
в момента, в който го иска, което е точно сега.
И това, което искам, са комбинацията и плочата.
Така ли те наричат? - Съкратено от египетски.
Хубаво, ще ти дам комбинацията, когато ми върнеш Джед.
Ако пак го пипнеш, убивам те още сега!
Не го пипай. Това е "не пипай" нещо!
Господи! Не мога да повярвам, че се пресегна така.
Не мога да повярвам. Искам да те убия веднага!
Ако не ми дадеш комбинацията, ще си невероятно мъртъв.
Да, но аз знам комбинацията. - Не пресичай тази линия...
с ръка отново! - Не се опитвам...
Ако само си помислиш за това, ще те убия.
Разбра ли ме?
Не го казвай...
Боже, да не си посмял да го кажеш!
Ще те убия със собственият ти език!
А сега ми дай плочата и ми кажи комбинацията.
Добре, след като пуснеш Джед и останалите.
Отново го направи. Пресегна се отново!
Мога да ти го повтарям цяла нощ.
Ами ако не те убия веднага макар, че много ми се иска
и ти дам точно 5 секунди да ми дадеш плочата...
и да ми кажеш комбинацията.
Вече знаем комбинацията.
Тя е Пи!
3.14159265
Съжалявам.
Този лудия тук ми каза всичко с песен.
Съжалявам, Лари. - Стига вече.
Достатъчно. - Глупак.
Добре ли си? - Да, благодаря.
Това трябва да е труден момент за теб, Лари.
След всичко, което направи.
Трябва да си много разочарован от себе си.
Познавам този звук.
Знаете ли какво означава този звук?
Беше риторичен въпрос.
Това е звукът на края.
Съжалявам, Джед. - Ти направи всичко, Гиганте.
Не, съжалявам, че не бях в музея последните няколко години.
Това можеше и да не се случи.
Не схващаш, нали, Гиганте?
Не ти се обадихме за помощ.
Вярно, помогна ни, но не това беше смисъла.
Не, партньоре. Обадих ти се, защото ти имаше нужда от нас.
Този лъскав костюм, в който се разхождаше последните две години...
Беше хубав, но... Това не беше ти!
Да ти кажа ли нещо? - Да.
Това още не е края.
Малкото човече, на което разчитам и което има толкова кураж...
Нещо ми подсказва, че и ти го имаш.
Дръж се!
Те се върнаха от гроба за да служат на Ка Мон Ра.
Сега ще завладеем света.
Бойци, пристъпете напред.
Премахнете Лари Дейли и приятелите му завинаги!
Чакайте малко.
Славният Октавиус се завърна.
На гърба на едни от най-ужасяващите същества.
На гърба на катерица!
Леко. Ще се предадете ли с чест?
Или искате да пролея кръвта ви?
Това? Това ли е големият ти спасител?
Не, това е.
Какво е пък това чудо? - Името ми е Ейбрахам Линкълн.
А вие, сър, сте незаконно тук.
Атакувайте!
Стига с тези гълъби!
Адио, пиленца.
Не, не можете да се върнете в Подземния свят.
Точно там ви е мястото. Благодарим, че ни навестихте.
Доста неудобно се получи.
Изглежда работата ми тук приключи.
И запомни, синко, къща, бореща се сама срещу себе си,
не може да оцелее.
И сега какво? - Не съм много сигурен.
Може би трябва да започнем от там, да го гледаме как умира.
Стрелци, убийте го!
Сега пък какво?
Няма да атакуваме, нали?
Сега!
Не се тревожи, Лари. Ще хвана Джедедая!
Намери си място да се скриеш.
Къде си тръгнал? Аз се крия тук. - Криеш се?
Как ще се криеш? Хайде, имаме нужда от теб.
Провалих се. - Не си.
Водил ли си 208 американци на смърт в битката при Литъл Бигхорн?
Не. - Не...
Не е хубаво. Никак не е хубаво.
Не, не е хубаво. - Да, беше добра игра...
но знаеш ли кое е важното? Не заслужавам тези звезди.
Винаги ще ме помнят заради най-големият ми провал.
Миналото си е минало.
А сега, за този момент...
за тази нощ...
ще те запомнят заради това...
Това е последната ти битка.
Имат нужда от лидер. - Точно така.
Искаш ли да си този лидер? - И още как.
Да го направим тогава.
Нали? - Добре тогава.
Страхотно!
Хора, сега не е моментът за това.
Декстър, ти знаеш по-добре.
Ето това става, когато шамаросваме.
Спрете. Веднага спрете. Стига!
Сега слушайте. И двамата сте горди капуцини.
Трябва да се съсредоточим в спирането на врага.
Продължавайте тогава.
Джедедая, води ни. - Няма да успея.
Пясъкът пада доста бързо.
Октавоус, запомни ме такъв, какъвто бях.
Див, свободен и...
Няма нужда от последни думи.
Още не съм свършил. Искам да стигна до историята на връзката ни.
Еволюцията от врагове до приятели.
Не! - Ще те разплача.
Не, защото ще живееш!
Да се залавяме за работа. - Вземи меча.
Плесни го! Ти го плесни!
Къде си тръгнал, друже?
Добре ли си? - Не съм била по-добре.
Слушай, по мой сигнал искам да отвориш портата.
Май имаш план. - Ще разделям къщата.
Плочата и то веднага. - Добре, можете да я вземете.
Кажете ми къде е шефа ви и ще ви я дам.
Или трябваше да кажа Ка Мон Ра. Той не ви е господар, нали?
Не ни е господар. - Тъй ли? Така звучеше поне.
Добре, кажете къде е шефа ви и ще я получите.
Аз съм шефа. - А, не. Мой ред е.
Аз съм следващият по древност.
Да, но той пък има повече медали и по-голяма шапка.
Върза ли се на това с медалите? Да не си някой хлапак?
Пипни пак плочата и това ще е последното нещо, което ще пипаш.
Защо се караш на джуджето? - Мога да се справя, чу ли?
Не можеш, дори едва говориш, глупако.
Знаеш ли, няма проблем.
Аз ще те науча. Виждаш ли това?
Много умно, г-н Дейли. Да ги обърнеш един срещу друг.
Всъщност идеята беше на Ейбрахам Линкълн.
Само не насилвай нещата. - Да...
Трябваше да помислиш, когато имаше шанс.
Аз съм човек, който издържа на голямо напрежение.
Какво си ти? - Аз съм нощен пазач.
Бих казала, че някой намери страстта си.
Битката при Смитсонски.
Това е най-великата битка, за която светът няма да узнае.
Ние ще знаем.
Нали?
Имаме час до разсъмване. Трябва да ви върнем обратно.
Забрави ли, Гиганте? Те не ни искат обратно.
Но аз ви искам.
Ще можеш ли да ни превозиш? - Ще бъде удоволствие за мен.
Има още едно нещо, за което да се погрижа.
Хайде, момче. Ела тук.
Хубаво е, нали?
Няма защо.
Това наистина са обещаващи дни.
Хайде, хора. И по-тихо.
Всички са там, където им е мястото.
Да, така мисля.
Мисля, че трябва да тръгвам.
Амелия...
Това, което исках да ти кажа по-рано...
не знам как точно да го формулирам,
но на сутринта... - Знам какво ще стане, г-н Дейли.
Винаги съм знаела.
Но няма значение.
Ти ми даде приключение за цял един живот само за една нощ.
Имам чувството, че изгревът ще бъде прекрасен.
Забавлявай се.
Благодаря ти.
Не знам за вас, но този каубой току що стигна до втора база.
Къде ли отива? - В Канада.
Лорънс, радвам се, че ги върна обратно.
Бих казал, добра работа. Може ли да кажа още нещо?
Не могат да се крият в мазето завинаги.
Знам, но мисля, че измислих начин. - Наистина?
Хубаво е да знаеш, че приятелите ти са тук.
Теди, помниш ли предишната вечер, когато спомена ключа към щастието?
Така ли? - Да, каза "ключът към щастието е",
а после слънцето изгря и ти замръзна.
Мисля, че го разбрах.
Това е да правиш това, което обичаш, нали?
С хората, които обичаш.
Щях да кажа физически упражнения, но любовта също става.
Лорънс? - Да.
Добре дошъл у дома, синко.
Благодаря.
Чакането свърши.
След 2 месеца на преустройства,
тази вечер Природонаучният музей отваря врати за посетители.
Както и сами виждате, нюйоркчани буквално са го наводнили,
нетърпеливи да видят какви промени са направени.
С удължените си вечерни часове,
музеят ще бъде по-оживен от всякога.
Какво виждат очите ми.
Униформата все още ти става след всичките тези години.
Да, по-удобна е от всякога.
Та на какво дължим този триумф от завръщането ти?
Всъщност продадох компанията.
Животът тече по незнайни пътечки.
В един ден музеят затваря за преустройство.
А в следващият, богат, анонимен дарител
предлага огромна сума пари с условието всичко да остане същото.
Така, че...
Е, не е точно същото както и сам можеш да видиш.
Здравейте, дами и господа. Аз съм Тиодор Рузвелт.
Половин военен, половин ездач...
26-ят президент на САЩ.
Родителите ми ми дадоха тази плоча преди 3000 години.
Като най-висша форма на доверие.
А прави ли нещо? - Да прави?
Да, какъв е смисълът ако не прави нищо?
С неговата сила всички експонати в музея оживяват.
Наистина, кажи какво прави. - Нищо, за украса е.
Това място е забавно. - Дори не е и страшен.
Електрониката му куца.
Все още сме си врагове, нали? - За цял живот.
Този път за дълго ли ще останеш?
За дълго съм. - Това е хубаво.
Да. - Хубаво е.
Докато сме на темата... - Какво?
Моля?
Съжалявам, не исках да се втренчвам така.
Просто много приличате на някого, когото познавам.
Често ми се случва. - Наистина?
Да, явно имам такова лице.
Да...
Нали нямате роднинска връзка с Амелия Еърхарт?
Не. - Не...
Не мисля... - Очевидно не.
Била е първата жена, прелетяла Пасифика, нали?
Атлантика. - Атлантика, точно така.
Първата жена, която е прелетяла над Атлантика.
И е била първата жена-пилот, получила свидетелство за това.
Било е страхотно. - Да, така е.
Знаете ли, трябва да погледнете миниатюрите.
Ще ме заведете ли? Винаги се губя.
Да, разбира се. Хайде.
Превод и субтитри: Alexabg1/www.masters-tb.com