- Това можеше да го гледаме и по телевизията...
- Там въобще нямаше да почувстваш адреналина. Казвам ти...
- Не сме длъжни да слушаме вашите разправии...
- Това е гонка на писта... давай, давай...
- Ще се преместя от тука на почивката.
- Привет.
- Господи боже мой...
- Е, гражданче най после ги донесе. Отлично...
- Искаш ли да пиеш?
- Ти какво, подиграваш ли се?
- Не това е за прикритие...
- Слушай може ли да ти ползвам бинокъла?
- Това е само за тези които знаят как да го използват...
- Благодаря че ме домъкна тука. Наистина е много яко...
- Разрешете ...извинете...
- Господи.
- Ето това е завой...
- Извинете ама заради вашата шапка не можах да видя нищо.
- Да се преместя ли ако ви преча...
- А на мен ми се стори че кавалерите са измрели вече ... - Но не ако до мене седи един от тях.
- Стига бе. Вървете се уединете на друго място.
- Ей виж ... вземи това
- Виж виж. Отлично приложение.
- Махни си шапката, кучко...
- Сър, бихте ли си прибрали краката ... благодаря
- Слушай, на колко години е това място. - Не зная. Не питай мене...
- О, не...
- А тук безопасно ли е да се седи?
- Виж ... стига. Там има мрежи... отпусни се. Всичко е наред.
"В памет на пилотите, загинали в масовата катастрофа"
- Вие усетихте ли това?
- Тука ... ей сега...
- Ти добре ли си?
- Стори ми се че почувствах нещо.
- Напред, напред ... давай.
- Давайте ... бързо ... няма време.
- Ей, мамка ти. Забравих я.
- По дяволите ... да се махаме...
- Проклятие. Мърдай.
- Да се махаме...
- Бягайте. Помогнете...
- Ей, насам. Изходът е насам ... насам.
- Давай бързо насам...
- Ей, боли ме. Ти какво - наред ли си?
- Нещо не е както трябва ли , Ник?
- На. - Престани. Какво е това - джин тоник?
- Сега ти се подиграваш с моите напитки...
- Извинете...
- Каубоят...
... вижте нея, тя ще се обърне и ще сложи тампоните в ушите им...
- От къде ти знаеш какво ще направи тя?
- Защото и на него са му пъхали тампони във ...
- Ник, какво става. - Нещо ми се привидя...
- Ей, махни си шапката бе...
... сега и съседът...
- Сър, бихте ли си прибрали краката малко ... благодаря...
- Ето тази кола ще се взриви.
- Трябва да се махаме оттука.
- Боже мой, само не сега...заложил съм 500 долара...
- Виж какво, ще се случи нещо ужасно след малко.
- Ей, млъкни бе паникьор мръсен
- Както искате. Аз тръгвам.
- Хайде да се махаме оттука...
- Мамка ти, удари ме...
- Върви по дяволите.
- Ей чакай...
- Ти подиграваш ли се?
- Какво искаш бе глупак?
- Сега ще има ужасна катастрофа...
- Каква катастрофа бе. Ние седяхме на най-хубавите места...
- По дяволите ... ето я вашата катастрофа...
- Как може да се случи това, как може да се досетиш...
- Ей я спри. Мамка ти жена ми е там.
- Успокой се и си махни ръцете...
- Вие побъркали ли сте се?
FINAL DESTINATION 4
В ролите
Боби Кампо
Шантел Ван Сантен
Криста Елън
и др.
- Заповядайте. -Благодаря.
"То идва"
- Ник, това някакъв глас ли беше в главата ти или ти се присънваха кошмари?
- Не. Виждах всичко.
- Забрави всичко.
- Ти подиграваш ли ми се?
- Това няма да го забравя никога.
- Хайде стига. Това е трудно. Наплашени сме.
- Да но ние сме още живи...
- Добре. Ние унищожихме ... проклятието... край.
- Слушай, прибери тая щастлива монетка в джоба си моля те.
- Ей, вижте...
- Мисля, че трябва да отидем до гробището.
- Тези хора все пак загинаха...
- Разбираш ли тези хора просто нямаха шанс. Само заради това оживях. На вземи.
- Край шансът свърши.
- Ние имаме втори шанс. Някой ни го е дал и сме длъжни да го използваме. Ясно.
- Да си тръгваме.
- Добре ли си?
- Здравейте. Търсих ви. Исках да ви кажа благодаря.
- Вие сте герои. Вие си заминахте и се спасихте.
- Извинете но не съм герой. - Но ти знаеше. Как разбра какво ще се случи?
- Ами ... стори ме се... - Слушайте пазете се.
- Всичко хубаво и благодаря.
- На мене ми е приятно, че съм спасил някого.
- Простете, аз съм от охраната. Джордж. - Аз съм Ник.
- А аз - Лори.
- Ти уби моята жена. Аз исках да се върна за нея, но ти...
- Съжалявам, че я загуби
- Е какво пък. Никой не живее вечно
- Трудно е да губиш. - Вярно. Ще дойде времето...
- Какво има? - Пак тези кошмари ме мъчат.
- Това е просто кошмар, сън и ще мине.
- Мислиш ли. - Трябва да се отпуснеш. Аз съм тук.
- Ах ти кучи сине...
- Да мамо. Какво има. - Да. Не, всичко е добре.
- Добре.
- Времето дойде...
- О боже мой.
- Да. Какво има. - Здравей Лори, трябва да се съберем - всичките.
- Нали помниш онзи хулиган - съседа.
- Мъртъв е.
- Ник ела да видиш.
"... странна смърт е застигнала един от нашите жители на града ..."
- Аз съм виждал тази врата и по-рано.
"...а сега преминаваме към другите новини..."
- Какво има.
- Сещаш ли се за кошмара вчера през нощта.
- Аз не мисля, че е просто кошмар. Това е предупреждение.
- То е като видение.
- Всичките тези пламъци, вратата...
... а сега човекът е мъртъв.
... все едно някой ми дава ключове към разбирането.
- Сега разбирам, че всичко е истина.
- Ти какво, видял си че и някой друг умира?
- Кой беше. - Не зная.
- За мен това е безумие. Не го разбирам.
- Все едно, че има някой в стаята и иска да си поговорим...
- Какво става с мен?
- Ей виж. Кой ще хвърли по-далече?
- Стига момчета.
- Ей вие съвсем ли сте идиоти.
- Помните ли къде са видеоигрите? Вървете и до половин час.
- Привет Ашли. Извинявай че закъснях.
- А вие не получихте ли съобщението?
- Въобще ... днес по тази улица изнасяха труп - целият изгорял.
- А аз какво общо имам...
- Простете. Малко ми е стегнато...
- Разхлабете ме. Така е добре.
- Благодаря, че остана до късно заради мене... защо така високо...
...мисля че е достатъчно.
- Колко пъти им казвах да го ремотират, сто пъти навярно...
- Почакай, може ли да пия вода.
- Е как върви?
- Нормално.
- Това е точно този цвят който исках.
- Простете, простете.
- Това няма да се повтори, повярвайте.
- Добре. Всичко е наред.
- Здравей мамо.
- По дяволите всичко наред ли е?
- Благодаря. - Няма за какво...
- Съжалявам, че така се получи. Тези деца ще ги съпровождам чак до колежа...
- Може пък нещо да стане от тях.
- Да се махаме оттука - бързо в колата.
- Да, дамата с децата...
- Е какво, загубихме още една хубава майка.
- Не ти ли се струва странно, че хората които се спасиха от смъртта започнаха да умират.
- Е това повече няма да става.
- Е аз много се радвам, че вече няма да говорим за такива страшни кошмари...
- Тези видения се явяват внезапно. Въобще не знам откъде се появяват.
- Какво имаш впредвид.
- Виждам какво ще се случи, но не зная с кого.
- Как с кого. - Той има видения, който го преследват.
- Има тонове литература посветена на хора като теб.
- Виж какво хората умират. Обичайно явление.
- Но не и тези които са преживели предсказана от мене смърт.
- Но ние оживяхме...
- Почакай...и сега всички трябва да умрем...
- А кой е следващият?
- Аз не помня...но мисля, че скоро ще се изясни.
- Нещо ще стане. Ще последва някоя смърт след това.
- Но ако сте съгласни с моята теория, ако спасим някого смъртта все пак го преследва.
- Слушай, не е смешно...
- Вие вярвате ли в тези неща?
- Успокой се скъпа...
- Не не мога тука ... позвънете ми по-късно, тръгвам си...
- А ти се радвай идиот.
- Добре, престани престани.
- Джанет почакай.
- Какви безумни неща говориш. Защо я плашиш. Ти беше нормално момче...
- Всички сме наплашени ... не можеше ли да бъдеш малко по тактичен.
- Не знам. Не съм се опитвал до сега.
- А ти накъде тръгна?
- Ако всичко което говорите е вярно, то ми остава да живея още малко.
- Така, че ... отивам да се чукам.
- Ако умра искам поне да съм чукал добре преди това.
- А ако това се случи, кажете на Джанет че съм я обичал.
- Е какво. Разбирам, че звучи глупаво.
- Аз не знам какво може да стане.
- Мислиш ли за това.
- Надявам се...
- Ник, какво пак видя?
- Струва ми се, че може да спрем това.
- Как.
- Струва ми се, че трябва да идем на пистата.
- Боже мой. Виж това място.
- Просто не искам да съм тук...
- Навярно е единственото място за което мога да мисля.
- Тук е всичко.Тук е било всичко.
- Ако всичко е вярно приятелите трябваше да умрат първо.
- По този начин им спасихме живота.
- После трябваше да умре младежа.
- После дамата с децата. Тя беше следващата...
- Да се махаме оттука. Не трябва да сме тука.
- Не помня кой умря по нататък...
- Слушай ... не трябва...
- Това е отвратителна идея.
- Не. Аз съм длъжен да опитам.
- По дяволите. Трябва да имаш основателна причина за да си тук.
- Това звучи глупаво, но може би да ви помогна...
... ние имахме видеокамери навсякъде...
- Ето, ето ... този си го спомням. Автомеханика.
- Какво, той следващият ли е?
- А после това уби Джанет...а после умря и ти...
- После умря Лори ... и аз...
- Ами ако спасим механика, може би смъртта ще избяга от нас?
- Да но как ... ще променим ли нещо...
- Пък и не знаем нищо за него.
- Чакай, ето...
"Greenstein Customs".
- Е какво правите момчета, как е работата.
- Нормално...
- Ей, какви са тези глупаци...
- Ние се опитвахме да ви намерим.
- Извенете, но вашият живот е в опасност.
- Мислим, че от хората които ще умрат вие сте следващият.
- Смъртта ни дебне. Извиняваме се че така направо...
- Вие какво , сериозно ли?
- Анди, знаеш че тук не трябва да влизат външни хора.
- Добре хайде да излезем...
- Вижте, опитвам се да намеря в живота си това което изгубих там.
- Опитвам се да си върна равновесието...
- Не зная какво говорите, но прекрасно разбирам какво чувствате...
... изгубих жена си, всичко изгубих ...
...всичко каквото имах, го изгубих в онзи момент...
... и не мога да върна нищо.
- Знаете ли когато носите огромно количество злоба и ненавист...
... разбирате че повече не трябва.
- Извинявам се но имам отвратителното чувство...
... ще умра когато трябва ясно ли е, и не ми досаждайте...
- Пази се.
- По дяволите.
- Анди наред ли си...
... да всичко е наред...
... изглежда не ми е време да умирам още...
... да се позанимаваме с нещо друго, а...
- Какво стана.
- Ние не можахме да го спрем...
- По дяволите, дойдохме всички.
- Трябва да предупредим приятелите ти. Как. Кой е следващият?
- Не помня.
- Помисли си...
- Беше Хант или Дженет.
- Трябва да намерим Дженет
- Давай, давай, още...
- Забележително...давай, давай
- Още малко не закъснявай...
- Давай по бързо
- Още, действай...
- Хубаво...
- Чакай, още не съм свършила ...
- Ах ти мерзавец.
- А между другото аз свърших още преди 4 минути ...
... но исках да се позабавлявам.
- Ах ти куче...
- Извинете мис, ще имате ли дребни за мен...
- Да разбира се...
- О, благодаря.
- Всичко добро.
- Я да видим какво имаме ...
... дребни ...
- По дяволите.
- Забележително.
- Мамка ти ... моята кола е като лайно.
- Добре, хайде. Къде си...
"Чиста речна вода"
- Хант е. След сигнала знаете какво да правите.
- Бягай от водата Хант.
- Имате три съобщения...
- Много забавно наистина ...
... дай ми пистолета...
... мамка ти дай пистолета...
- Глупак - намокри ми телефона.
- По дяволите.
- Забележително.
- Лори почакай, влизам в автомивката...
- Чакай ... знаеш ли къде е автомивката?
- Да - на 18 улица, наблизо е.
- Да, най после...
"Поставете автомобила на платформата...
... приберете антените...
...свалете ръце от кормилото"
- Лори, господи, какво има?
- Стой далече от вода...
- Какво? Вода? Шегуваш ли се?
- О, не...
- Хайде...какво обхват ли няма?
- Давай, давай, бързо...
- Хайде давай... мамка му...
- Боже... не не, господи
- Помогнете...
- Н, моля,помогнете...
- Помощ.
- По дяволите Дженет вдигни телефона.
- Почти пристигнахме.
- Помощ.
- Не не
- Ето я.
- Обръщай натам.
- Не.
- Лори...
- Идвам ... дръж се...
- Хант.
- И какво ще правим сега.
- Какво ще се случи с нас...
- Нали разбираш, че спасявайки Дженет пренаредихме списъка на Смъртта.
- Аз съм следващият.
- Джордж, ти не може да се предадеш.
- Ами всичко е нормално...
- Кое му е нормалното?
- ... ако се държим заедно. Мене Смъртта ме чака и аз съм готов.
- Мисля че ще се държим заедно...
- Аз нещо не разбирам...как Джордж се предаде...
- ... той е просто в шок.
... не е това.
- Той като че ли не приема Смъртта, тоя Я чака.
- Ако той умре значи съм следващата.
- А това значи че от тебе до мене разстоянието е много малко.
- Ако нещо се случи с тебе, ако имаш шанс...
- Избери за нас нормалната смърт. Престани.
- Ще живеем заедно...
- Виж.
- Може би някой от нас ще умре преди Джордж.
- Ние трябва да го предупредим.
- Ей, Джордж...мислим, че спасявайки Дженет прекъснахме веригата...
- Джордж...
- Джордж, Джордж.
- Боже мой какво правиш.
- Ти си се побъркал.
- Минахме през какво ли не, а ти...
- Аз просто реших да се убия сам.
- Дълго мислих.
- Виж... дойдох в гаража...нищо не се канех да правя...
- Почакай.
- Действително спасявайки Дженет объркахме Смъртта.
- Мисля, че е време да се поздравим един други.
- Ние изменихме хода на събитията, да.
- И трябва тост - за живота.
- Да - за живота.
- Имаме втори шанс и трябва да го използваме.
- Нали това ви говорих.
- Може би да отидем на пътешествие. В Париж например.
- Мисля, че е забележително когато знаеш, че целият ти живот е пред теб.
- Всичко свърши. Мисля, че не трябва да се боим от следващите дни.
- Да наистина. Просто се страхувахме да говорим за това.
- Е какво, за пътешествието, за живота.
- Да. Здравей.
- Готова ли си.
- Разбира се, а ти?
- Какво ще кажеш да отидем на кино?
- Добре, ще отидем непременно.
- Но трябва да си опаковам багажа и да се прибера у нас.
- Не мога да повярвам, че правим това.
- Не знам, но Дженет ще ревнува...
- Добре. Ще се видим довечера.
- Целувки.
- О привет.
"...Джон Доу единственият оцелял. Сега неговото семейство ще бъде..."
- Джордж, как най-бързо да стигнем до болницата?
- Слушай, там е каубоят - той е следващият...
- Добре. Там ще съм в 5. Хайде бързо ще те чакам.
- Всичко добре ли е?
- Вие представяте ли си колко ваши сънародници съм убил в Корея?
- Аз съм китаец - не кореец.
- Няма значение.
- Добре, добре. Ще сме готови след половин минута...
- Ей, помогнете. Тука водата прелива.
- Някой да помогне.
- Джордж, Джордж.
- Къде е Лори?
- Звъних й, но не си вдига телефона.
- Добре. Дай да видим в коя зала е.
- Интересно как така се появи и друг в списъка...
- Въобще не ме питай. Никой не ме е питал кой ще умира и кой ще живее.
- Вероятно не е влизало в плановете. Съдба.
- Отлично. Извинете.
- Е да...
- Да, тези наистина ти отиват... - Харесват ми.
- Просто гениално...
- Е какво чувстваш.
- Ако гледаме отстрани ще видим опасността.
- Но само не тук. Това е просто дежаву.
- Господи.
- Благодаря. Всичко добро.
- Е какво ще кажеш. - Ами, яко е.
- Хубаво и не много функционално. Отива ти.
- Знаеш ли, вече станах по-възрастна, но все още ми се ходи по срещи.
- Но ми се струва, че няма да ми се налага много.
- Видя ли костюмчето. - Хареса ми.
- Почакай...защипа ми се връзката.
- Не иска да излезе. - Дърпай по-силно.
- Проклятие. Не излиза...
- По дяволите.
- Нима това се случва. Чакай.
- Ето заповядайте красавици. Това е втората врата в ляво.
- Къде тръгна, ей.
"Ей какво правиш"
"Глупак. Побърка ли се"
- Слушай, не ми се смей но помниш ли това което трябваше да се случи...
... струва ми с че имах видение...
- Добре. Отпусни се. Нищо няма да ни се случи.
- Вие подигравате ли се.
- Лори, Лори...
- Млъкни бе. Махай се оттука.
- Не, нещо не е както трябва.
- Престани. Ще млъкнеш ли.
- Нещо не е както трябва.
- Лори тук ли си.
- Боже мой, Ник.
- Какво има?
- Знаеш ли - Джордж е мъртъв.
- Трябва да се махаме незабавно.
- Не. Не сега.
- Казах не. Вие се заблуждавате.
- Тръгвай. Трябва да вървим.
- Не виждаш ли, какво ли...
- Аз ще си догледам филма докрая.
- Боже мой Дженет.
- Да се махаме оттука.
- Бързо, бързо. Излизаме.
- Успокойте се. Всичко ще е добре.
- По дяволите. Да се махаме.
- Аз те държа.
- Не.
- Държа те...
- Дръж се...
- Не ме пускай...
- Държа те.
- Не, не...
- Това е дежаву.
- Господи, Лори...
- Пуснете ме.
- Дженет, нещо не е както трябва...
- Давай още давай...
- Твойта майка.
- Чуй ме, нещо не както трябва...
- Ние сме тук, ясно, гледаме филм...
- Отпусни се. Престани с твоите бълнувания.
- По дяволите.
- Хайде, хайде...
Две седмици по-късно
- Ей, приятел. Това тук ли трябва да е.
- Благодаря, че ме спаси.
- Мъничко Мате.
- Малко Лате за тебе...
... а за мене огромно Чукачино със кокосови стърготини и сладолед
- Да, забележително...
- Навярно някои ще умрат от завист... но какво мога да кажа.
- Да действително... - Почакай...
... ти си този младеж който ни спаси от пожара...
- Браво на тебе.
- Просто се оказах на подходящото място в подходящото време.
- За тебе младеж. И аз бях там.
- Добре. Това беше странно
- Ей какъв е проблемът?
- Нали ти казах, че чувствах нещо.
- Ей, Ник...да не си глътнал нещо?
- А какво ако ние нищо не сме променили...
- За какво говориш?
- А може би ние е трябвало да сме точно на това място и втова време.
Субтитри : ceco 2009