Влюбен съм!
Погрижете се за ранените! И открийте поне една жива русалка!
Елате да помогнете!
Браво на теб, моряко.
Всички ли видяха добре това? Защото не ще го повторя.
Към кораба! Тръгваме към Защитения залив. Веднага.
Боже, това да не са... - Да, русалки.
Откажи се от тази лудост. - Не мога.
Това е като да ходиш по плажа и видиш стъпките си след себе си,
само че стъпките са пред мен сега. - Стъпка, в единствено число.
Изглежда е водена битка. Трябва да отстъпим!
Гибс, определи маршрут!
Но русалките... - Те вече са мъртви.
Не ми звучат мъртви. - Нима?
Аз чувам само повика на гнездящи чайки.
Вие какво чувате, Гроувс?
Повик... на гнездящи чайки. Нищо друго.
Накъде сме, Гибс?
Господи...
Твоята глава или тяхната. Все ми е тая коя ще отсека.
Напред, всички!
Пристигнахме, Спароу... - Това наистина ли бе нужно?
По-добре да не знаеш къде се намира корабът ми. Предпазлив човек съм.
Аз също.
Онова, което желая изпърво...
...е корабът на Понсе де Леон.
Защо трябва да я мъкнем с нас? - Защото сълзите ни трябват пресни.
Я повтори за този ритуал. Вода от Извора и сълза от русалка?
И два сребърни бокала. Един със сълза и един без.
Значи един с вода и сълза и един само със сълза? Сложничко е.
И в двата има вода. В единия има сълза.
Отпилият от бокала със сълзата, взима годините от живота на другия.
И колко точно години?
Годините, които е живял, и които му остават.
Годините, които съдбата му е отредила.
Мисионерю...
Ако случайно нещата не се стекат благоприятно за мен,
искам да отбележа, че ще повярвам в каквото трябва,
за да отида на онова място, на което отиват добрите. Чат ли си?
Ще стане, ако се покръстиш. - Мислех си за нещо по-просто.
Кормчия! Тя не може да диша.
Има си вода. - Трябва й въздух!
Отвори го. - Ще избяга.
Убиваш я. - Съгласен съм с мисионера.
Видя ли?
Да тръгваме.
Така си и мислех. Пътят не е този.
Това е пътят, нали? - Да, но трябва да заобиколим.
Ще се отклоним от пътя за бокалите. - Ами да се върнем.
Ти искаше проклетата русалка. - А ти с нищо не помогна.
Ходиш като момиченце. - Също като теб.
Все някой трябва да продължи. - Искаш да се разделим?
Да скочи? Нямам търпение да я видя. - Спароу ще продължи.
Намери кораба и бокалите. - Защо мислиш, че ще се върне?
Да, защо мислиш, че ще се върне? - Не може да му се има доверие.
Аз продължавам. - Тя ще отиде.
За колко време ще стигнем по този заобиколен маршрут?
Ако следваме тази река, около ден.
Ти ще отидеш.
Бях сигурен, че ще се стигне до това.
Нали знаете онова чувство, което имаш като си на високо?
Остра нужда да скочиш?
Не чувствам нищо такова.
Онези бокали ми трябват. - Убий ме още тук, не скачам.
Ще скочиш, после ще се върнеш, или ще я убия.
Няма да убиеш дъщеря си. - Кормчия!
Дай още шест пищова, само в два остави патрони, но не ми казвай кои.
Избирайте, г-н Спароу.
Не този...
Ето този. - Сигурен ли си?
Разбира се.
Избирай пак.
Даже не са заредени!
Избирай пак.
Ако толкова искаш да умре, защо не я остави да скочи?
Какво? - Ако ти скочиш и умреш,
тогава е неин ред да скочи.
Избирай пак.
Ей... Ако скоча, ще оживея ли?
Куклата.
Да, сега вече ще оцелееш.
Спрете! Аз скачам!
Мокър... Пак съм мокър.
Да продължаваме към Извора. - Добре изиграно, татко.
Знаеше кои пищови са заредени, нали?
Разбира се, скъпа моя.
Нямаше да е лошо да имаме карта или кораб.
Спри. Да не си мръднал.
В никакъв случай не бива да докосва кожата ти.
Какво? Човек не може ли да има хоби? Защо се спирате? Вървете!
Ще се наспите, когато умрете. Вървете!
Късметът продължава да е на наша страна.
"Сантяго".
Чийто прословут капитан е Понсе де Леон.
На кого говоря, като съм сам?
Напред!
Не бива да спираме.
Ще трябва да ходиш.
Не мога.
Ако не ходиш, ще умреш.
Аз ще те нося. - Не съм молила за помощ.
Но се нуждаеш от такава.
Ще тръгваме, или ще стоим? - Не изоставайте.
Спираме тук замалко!
Такава красота...
Ти си от най-прекрасните божии създания,
а не потомка на мрачните същества, намерили убежище в Ноевия ковчег.
Такава красота...
И същевременно смъртоносна. - Смъртоносна? Не.
Ти ме нападна. - Не...
Ти си различен от тях. - Различен?
Ами не си ли? Ти ме защити.
Избута ме от падащите останки.
Видя ли Извора? - Не, но сме близко.
Покрийте главата на съществото. - Тя си има име!
Да го чуем тогава.
Казва се Сирена.
Понсе де Леон.
40 пирати сънували 40 съкровища да донесат,
но пак тази каюта по-ценна ще да е.
Ти...
- Не.
Ти... - Аз бях тук първи.
Ти защо си тук? - Черната брада ме праща. А ти?
За сребърни бокали от кралска колекция.
Я стига.
Назад! Трябва да балансираме, иначе всичко ще се катурне.
Добре тогава.
Ами ако и двамата изберем предмет с еднаква тежест?
Върни го!
Нищо няма да пипаме.
Какво ще кажеш за това? - Бокалите...
Защо ти ще надникнеш първи? - Тогава ти го стори, давай.
Едновременно. - Едновременно.
Камъни.
Испанци... - Изпревариха ни, друже.
Трябваше да забележа онази карта. Точно от това се страхувах.
Нищо чудно, че не са я взели.
Не докосвай картата!
Знаят пътя, но тук май виждам лагера им.
Джак!
Гибс! Тъкмо щях да те измъкна от зандана.
Открадна ми картата. - Да започваме.
Оле!
Русалки...
Внимавайте, тези води са дълбоки.
Ако тя избяга, всичко е било напразно.
Погледни. Погледни, казах!
Ще умреш от лъчите на слънцето.
Ще си потопена във вода само наполовина.
Няма да е достатъчно да оживееш, но ще умреш достатъчно бавно.
Помисли си... Преследват ви яростно за сълзите ви.
Сирена... Няма ли да заплачеш?
Всички умират, дори вие. Рано или късно.
Слушай...
Слушай! Не чуваш ли писъците на сестрите си?
Не ги ли чуваш, кажи? Една сълзица ни е нужна.
Проклето създание! - Отрежете й пръстите един по един!
Ще заплаче! - Ще изтръгнем сълзите от нея!
Няма ли да се намесиш? - Най-добре да изчакаме до изгрев.
Тя ще гори, но не мога да чакам да се зазори.
Може би огънят трябва да е от нас. - Не изпитвай търпението ми!
Няма да я изтезавате! - Колкото за една сълза!
Жива ще я одера, ако искам. Не ти ли се нрави, върви се моли.
Грешал съм, че всяка душа може да бъде спасена. Вашата не може.
Имаме си неверник, господа. - Това "проклето създание"
струва колко сто като вас. - Щом те е грижа за нея,
значи я харесваш.
Не отричай онова, което сам виждам. Въпросът е...
Тя харесва ли теб?
Харесва го, и още как. Извадихме късмет.
Пусни една сълза... или този клетник ще умре.
Сирена! Ще съм ти благодарен, ако пуснеш една сълза.
Харесваш го, но сълза няма... Засега.
Не го убивай ти, татко! - Приливът никого не чака! Кормчия.
Я виж ти. Русалките били корави.
Завържете я. Отървете се от тялото.
Сигурна ли си, че ще се получи? - Да. Аз съм жена, тя също.
Каква ти е играта, Джак? Разиграваш Барбоса?
Има едно момиче, женска от противоположния пол.
Не са ли винаги така? - Даже бих казал, че е девица.
Девица? За пръв път ти е.
Да, но е възможно да съм имал вземане-даване с нея и преди.
Изплюй камъчето. - Гибс, говоря за жената от Севиля.
Когато се престори, че я обичаш, но я заряза с разбито сърце?
Възможно е да съм имал...
Някои трепети. - Трепети?
Да, трепети. - Да нямаш предвид чувства?
Не, не чак чувства...
Добре де, чувства, проклетнико. - И все пак си я оставил.
Колко неблагородно.
Благодаря.
Не е добра идея ти да отидеш, предвид състоянието си.
Можеш да разчиташ на мен.
Благодаря за загрижеността, Джак, но ще се справя.
Чакайте моя сигнал.
Това е главатарят.
Погледни шатрата му, там...
Това трябва да са бокалите.
Мечът ти мирише странно.
Намазах върха му с отрова.
Лека драскотина и си пътник. - Не го насочвай към мен тогава.
Разбира се.
Какво правиш? - Планирам път за бягство.
Ти не действаш ли така? - Да...
Но понякога просто импровизирам.
Сега какво? - Изнизваме се тихомълком.
Ще се престорим на едни от тях.
Съжалявам, Сирена. - Но ти си жив!
Да. - Дойде да ме спасиш.
Защо?
Ти си различна. Нали?
Знаеш какво е доброта, състрадание.
Русалките са твърде силни за сълзи от скръб.
Но сълзи от радост... За тях казват, че са най-ефикасни.
Кълна се, Сирена, нямам нищо общо! Пуснете я, вече не ви трябва.
Да я пусна? Не.
Вържете я здраво. Остава тук.
Мислиш ли още план за бягство? - Имаш възможност да импровизираш.
Това смятам да сторя. Май ще успея да си освободя ръцете.
Я, ти имаш нож! Чудесно.
Имам нещо по-добро.
Един такъв би ми дошъл добре.
За отмъщението, сладко и бистро.
Отмъщение? - Абсолютно, Хектор.
Ако искаш бокалите,
трябва да си ги откупиш от Черната брада.
Капер на крал Джордж... Носеше перука!
Не се хващам на този театър. - Не беше там онази нощ.
И Перлата е изгубена? - Завзета, не изгубена.
Бяхме на испанското крайбрежие, когато ни нападнаха.
Без предупреждение, без преговори...
Обсипаха ни с оръдеен огън.
Тогава морето под Перлата започна да се бушува.
Перлата започна да се тресе...
Всяка една греда затрепери.
Корабът сякаш оживя и се обърна срещу нас.
Уви се около екипажа като змия.
Уви се около крака ми, но в ръцете си държах меча.
Аз съм господар на Перлата, не Черната брада.
Аз съм господар на съдбата си, не Черната брада!
Затова сторих онова, което бе нужно.
Оцелях.
Значи целта ти не е Извора?
Нито крал Джордж, нито всички пивници на света
струват колкото здрав крак.
Бих дал лявата си ръка за шанс да се изправя срещу Черната брада.
Но дясната не? - Тя ми трябва,
за да пробода сърцето му с отровното острие на меча си.
Ще се постарая да получиш този шанс, друже.
Пленникът бяга.
Ще избяга! Хванете го!
Не стреляйте! Искам го жив!
Мисля, че това беше сигналът.
Хайде! Да се изнасяме! - Врагът е по петите ни!
Съжалявам за бокалите, Джак, но имам среща, няма да се върна.
Няма нужда. Ще пийнем ли? - Ще пием от Извора!
Как така не можем да се срещнем, без да си насочил нещо остро към мен?
Донесе ли бокалите, Спароу? - Да.
Виждам, че си довел приятел. - Така е.
И Еднокракият е наблизо, нали? - Да.
Преди да ги предам, имам искания. - Кажи ги.
Първо, върни ми компаса. Не, това е второто.
Първо, дай ми думата си, че няма да нараниш Анджелика.
Не обещавам нищо на такъв като теб, Спароу.
Но нищо не ми коства да призная, че тя никога няма да пострада.
Тогава второто става първо, върни ми компаса... моля.
Заслужавам го. Имаш ли представа колко трудно хванах мръсното прасе?
Не голямото, а четирикракото...
Благодаря.
И трето, господин Брада, понякога, не много често,
когато разсъждавам върху злодеянията си,
например колко зле се отнасях с моя верен другар, г-н Гибс...
Сега се сети... - Оставих го да изгние в затвора.
Не ми пукаше, и все още е така, но трябва да го освободите.
Това ли е всичко? - Така мисля.
Побързай или прасето ще избяга и ще изгубиш бокалите.
Джак, ако ти е безразлично, мисля... - Дадено.
Пусни свинята.
Ако не възразявате, мога да ги излъскам вместо вас.
Това ще те отведе към свободата, друже.
Мога да се закълна, че беше някъде тук.
Не трябва да спираме.
Задънена улица. - Задънена улица?
Задънена улица.
Джак, започвам да си мисля, че не знаеш къде отиваш.
Казват, че пътуването е по-важно от посоката.
Бокалите, ако обичате.
Отстъпете назад.
Джак, виждал ли си някога със собствените си очи
Извора на младостта? - Извинявай, би ли повторила въпроса?
Кормчия. - Не, не!
Чакайте!
"Аква де вида."
Господин Скръм, ако обичате.
Толкова е красиво.
Спароу, аз пръв ще опитам тези води.
Татко...
Еднокракият...
Довел си го тук! - Какво можех да направя?
Едуард Тийч, за престъпленията, извършени в открито море,
чрез властта, дадена ми от Негово Величество,
както и за лично удовлетворение,
тук съм, за да те предам на съда и да те обявя за мой пленник.
Триковете ми се изчерпаха, така ли?
Тези престъпления включват, но не се ограничават само дотам:
пиратство, измяна, убийство, най-ужасно измъчване,
както и брутална кражба на отрязания ми десен крак.
Ти смееш да се изправиш срещу този меч?
Тъй като си толкова далеч от кораба си... да.
Чувствам студения дъх на съдбата на тила си,
но ще проведа една последна битка.
Избийте всички!
Чакайте малко!
Просто искам да разбера нещо.
Вие ще се биете срещу тях, те ще се бият срещу вас,
само защото той иска да убие него?
Къде е смисълът? Именно.
Предлагам те да се бият помежду си,
а ние да пийнем по нещо и да залагаме.
Добре.
Убийте ги!
Разкарай се от мен!
Скръм, бокалите!
И сълзата. Последвай ме!
Предай ми сълзата, друже.
Мога да те надвия.
Бъди така добър и ми я дай!
Бокалите, ако обичаш.
Съжалявам, Джак, годините ми трябват.
А сега ми дай сълзата.
Скръм!
Сирена...
Господи, не ми я отнемай!
Не можеш да я вземеш! Върни я!
Моля те!
Очаквах съдбата да ми предложи по-голямо предизвикателство.
Ще залича усмивката от лицето ти, когато те сразя!
Пак си помисли, Едуард Тийч.
Тази земя е провъзгласена в името на Негово Величество, крал Джордж...
Трябва да отбележим смелостта на този мъж.
Госпожице, бокалите, моля.
Само Бог може да дарява вечен живот, а не тази езическа вода!
Разрушете този нечестив храм!
Изворът!
Ти си глупак. Търсиш тук нещо, което само съдбата може да осигури.
В нея има светлина, за да се види, но и достатъчно мрак да те ослепи.
Какво е това?
За Перлата! - Какво направи?
Анджелика, недей! Той е отровен!
Не съм такъв глупак, че да го нападна, без малко отрова като преимущество.
Джак!
Обявявам кораба и екипажа на Черната брада за мои,
а този меч ще възмезди липсващия ми крайник.
Да вървим!
Не пропилявай сълзата ми.
Изпий тази, тук е сълзата. Ти трябва да изпиеш другата.
Не мога да спася и двама ви. Единият трябва да се пожертва.
Ти я изпий, татко, за душата си.
Капитан Тийч, тя умира. Трябва да спасите дъщеря си.
Този отнема живот...
а в този е сълзата и дава живот? - Да. Побързай!
Анджелика, спаси ме, дете мое.
Недей!
Обичам те, татко.
Чакайте малко.
Всъщност май беше обратното.
В този бокал беше сълзата, а в онзи имаше само вода.
Мошеник! Дявол! - Татко!
Негодник! Как можа? - Баща ти те спаси.
Може би душата му вече е избавена.
Ранен си.
Само телом.
Духът ми е в покой.
Заради теб. - Мен ли?
Да.
Бях изгубен.
Вятърът, приливите и отливите,
те очертават съдбата на човека.
За мен си само ти.
Филип, мога да те спася. Трябва просто да ме помолиш.
Търся едно нещо. - Какво е то?
Прошка. Ако не бях аз, никога нямаше да те пленят.
Помоли ме.
Прости ми.
Мразя те! - Въпреки това ти спасих живота.
Годините бяха откраднати от собствения ми баща!
Черната брада направи това, което би направил всеки баща.
Ти си жесток и невежа.
Един пистолет с един куршум.
Да се самоубия, преди да умра от глад? - Не ти вярвам, драга.
А и това е оживен маршрут. Може да сигнализираш на минаващ кораб.
Или просто да използваш куршума по предназначение.
А как да се освободя от въжетата? - Ти се освободи преди половин час
и изчакваше точния момент да ме нападнеш.
Признай си, Джак. Все още ме обичаш.
Ако имаше сестра и куче, щях да избера кучето.
Съкровище! Има сандък с бижута, които могат да контролират вятъра и вълните!
Измисляш си го! - Чакай...
Бременна съм... от теб.
Не помня някога да сме... - Беше пиян!
Никога не съм се напивал чак толкова. - Чакай!
Искам да ти кажа нещо.
Исках да ти го кажа от момента, в който се видяхме за пръв път.
Казвай тогава.
Обичам те.
Аз също. Винаги съм и ще продължавам да те обичам.
Трябва да вървя. - Джак!
Нищо не е приключило! Джак!
Не улучи. - Спароу!
Отмъщението е мое.
Сър.
Намерих я в трюма.
Опънете платната! Отплаваме!
Захващайте се за работа, хлебарки такива!
Короната ми служи добре, но сега се отдавам на морето и небето!
Отиваме в Тортуга!
Гибс, мизернико, ти успя! - Да.
Надявам се, че спечелихме от съвместното ни начинание.
Изплакни очи!
Компасът ме заведе където трябваше. - Корабът не беше ли охраняван?
Използвах маневрата, която усъвършенствахме в Нова Гвинея.
Ще е срамота да оставя цяла флотилия. - Наистина.
Мразя тази маймуна! - Имаш ли идея как да извадим Перлата?
Ще се нуждаем от арбалет, пясъчен часовник, три кози,
единият трябва да свири на тромпет, а другият - да прави така.
Познавам човек, който има кози. - Супер! Аз ще правя така.
Джак, трябва да те питам. Имаше бокалите, водата, сълзата.
Можеше да живееш вечно! - Изворът наистина изкушава, Гибс,
но по-добре да не знаеш кой миг може да ти е последен.
Всеки смъртен миг от съществуването ни е една безкрайна мистерия.
И кой е казал, че няма да живея вечно? Откривателят на Извора на младостта.
Няма съмнение, Гибс. Пиратският живот е за мен.
Чат ли си?
Субтитри: Bad_Nick, 0ld SCho0l, Моника Янева и Владислав Владев
<<< УНАКС ТИЙМ <> UNACS TEAM >>>